HVORFOR MÅ PLANTEBASERT MAT PÅ LIV OG DØD SE UT SOM OG HA SAMME NAVN SOM KJØTTBASERT MAT?
Dette er en gjenganger i så si alle kommentarfelt under saker om vegetarisk og vegansk mat. Noen refleksjoner: 1) ET MOTSPØRSMÅL: HVORFOR ER MAN SÅ OPPTATT AV DETTE? Er det en epidemi av feilkjøpte produkter jeg ikke har hørt om?... Continue Reading →
<img fetchpriority="high" decoding="async" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810-1017x1024.jpg" alt="" class="wp-image-13558" width="448" height="450" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810-1017x1024.jpg 1017w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810-298x300.jpg 298w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810-150x150.jpg 150w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810-768x773.jpg 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810-1525x1536.jpg 1525w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810-600x604.jpg 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810-945x952.jpg 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2022/12/20221222_104810.jpg 2026w" sizes="(max-width: 448px) 100vw, 448px" /> Dette er en gjenganger i så si alle kommentarfelt under saker om vegetarisk og vegansk mat. Noen refleksjoner: 1) ET MOTSPØRSMÅL: HVORFOR ER MAN SÅ OPPTATT AV DETTE? Er det en epidemi av feilkjøpte produkter jeg ikke har hørt om? Køer av rasende kunder som vifter med Beyond-pakker og krever å få byttet dem i rotnorske, tradisjonsrike industriprodukter fetet opp på brasiliansk soya? I så fall: Fortell meg hvor de køene er, for mitt problem er at jeg ofte ikke får tak i produktene jeg er på jakt etter. Enten fordi de er gjemt bort i butikken (så godt at ansatte heller ikke finner dem) eller at de ikke fins. Og jeg bor altså i lastesyklistkjørende-kaffelattedrikkende-miljøpartiet-de-gale-land. Ta den veganske sylta som VG omtalte for noen uker siden. Jeg har aldri likt sylte, men etter at Dominos Pizza-talsmann Eyvind Hellstrøm fortalte meg hvor horribelt produktet var MÅTTE jeg jo bare prøve det. Fordi intet gir mer lyst på ultraprosessert mat enn foie-gras-pushere med omsorg for helsa mi. Typisk nok har jeg ikke klart å finne den. Så hvis du leser dette, Eyvind, send meg gjerne resten av sylta du ikke orket å spise opp. Altså, det sto ikke i artikkelen at du hadde smakt på produktet du rakket ned på, men det antar jeg bare at du gjorde som seriøs mataktør. Ikke sant, Eyvind? Du gjorde det? Bare rolig, ikke flere retoriske spørsmål nå. Jeg vet at dette for mange handler om at en produktbeskrivelse bør være så ekte som mulig. Så når det står “pølse” på en pakke skal den vitterlig inneholde det pølseskinn normalt er fylt med, som er… eh… La oss ta et annet eksempel. Finner man det gode norske ordet “burger” på pakka skal den inneholde det tungt subsidierte distriktspolitiske virkemiddelet vi kjenner som kvegkjøtt. Only the good stuff! Det er her jeg tillater meg å bli en anelse arrogant (jeg har ikke spist kyllingvinger fra varmdisken på et år, okei, jeg har fortjent det). Det er mange ting å elske ved det norske språk. Høyt på min liste står at “kjære, vakre vene” er noe av det mest nedlatende man kan si. Så til alle dere som mener at innholdet i pakka skal matche beskrivelsen: Kjære, vakre vene. 2) LA MEG FÅ PRESENTERE BEGREPET “MATVAREINDUSTRIEN” I mer enn 150 år har våre fremste forskere og ingeniører viet sitt liv til ett hellig mål: Å finne opp mat som smaker og ser ut som noe annet enn det den faktisk er. Smakstilsetninger, fargestoffer, tykningsmidler. Vanilje fra grantrær via et kjemisk industrianlegg i Sarpsborg. Sånne ting. Hvis du et øyeblikk klarer å rive blikket vekk fra hylla der du fant én pakke med frosne skiver av erteprotein blant myriader av kyllingbaserte nuggets (nok et godt norsk ord, takk til matvareindustrien for innsatsen), vil du oppdage at butikkene våre er fulle av slike produkter. Snophylla er min favoritt. Kreativiteten Homo sapiens legger i å få ting som ikke inneholder et milligram frukt til å smake frukt er… vel… La meg si det slik: Vi kunne ha løst klimaproblemet for lengst, men vi var mer opptatt av å få drops som smaker jordbær uten å inneholde et mikrogram av det rotnorske produktet som havner på norske bord takket være… eh… polakker. Litt mer illusjonsknusing i julestria: Vi har ordtaket “verden vil bedras” av en grunn. For la oss nå ikke la den stakkars matverindustrien stå alene på scenen til spott og spe. Mine damer og herrer, jeg gir dere: Motebransjen. Bilindustrien. Hollywood. Instagram! Facebook! Eiendomsmeglere! Føkkings EIENDOMSMEGLERE! (Jeg har flytta to ganger i høst, jeg har fortjent det.) Vi lever i en verden av juks og bedrag og fanteri – fordi vi vil ha det sånn. Nordmenn er like glade i prosessert fast food som alle andre, fordi den smaker godt og ser apetittvekkende ut. Si hva du vil om McDonald’s: De er mesterlige til å bedra oss på måter vi elsker. You’re lovin’ it. For at dette ikke skal koke helt bort i whataboutisme (jeg kan vel ikke dra har-fortjent-det-kortet flere ganger nå…): Siden verden uansett er full av produkter som later som om de er noe annet, er det viktig er at de er tydelig merket som akkurat det. Du vet den veganpølsa som sendte blodtrykket ditt forbi Månen før den sendte deg inn i mitt kommentarfelt? Den gjorde det fordi det sto MED STORE BOKSTAVER at den var plantebasert. Og det er ikke bare av hensyn til oss plantebaserte men også deg. Det siste vi veganere ønsker er at kjøttspisere av vanvare får i seg et produkt som, når sant skal sies, smaker kattemat (ikke at jeg har smakt kattemat, men det har heller ingen andre som bruker sammenligningen so sue me). Og da har jeg ikke engang nevnt vegansk ost (OK, der gjorde jeg det). Vegansk ost… OK, “ost”. Jeg vet ikke engang hvor jeg skal begynne. Men hvis James Cameron noensinne får somla seg til å lage den oppfølgeren til “Aliens” vi alle drømmer om, bør vegansk ost ha en hovedrolle på monstersiden. James er veganer og vet hva jeg snakker om. “Men Eirik”, hører jeg deg si. “Jeg har moralsk høyere grunn å stå på, for jeg bruker ikke slike produkter. Jeg spiser kun selvskutt elg og grasfora kveg som ble lest for som barn.” Gratulerer min venn, du har klart å snike deg unna et system resten av oss verken kan eller ønsker å leve foruten. Men jeg har et spørsmål til deg: Hvilken episode av “Der ingen skulle tru” var du med i? Hva sier du? Ble det nok et retorisk spørsmål selv om jeg lovet å la være noen avsnitt over? It’s my party and I’ll cry if I want to. #boomerreferanse 3. FORDI MAT ER MYE MER ENN ERNÆRING Det passer godt å ta dette opp ved juletider, en høytid hvis egentlige budskap koker ned til ribbe versus pinnekjøtt. Det forteller oss noe viktig om forholdet mellom mat, følelser og tradisjon. Scenen med madeleine-kaken i Marcel Prousts “På sporet av den tapte tid” – vent, jeg stopper der før jeg klubber deg i hodet med kulturkapitalen min. Poenget er at mat er tett knyttet til følelser og minner. Når du setter tennene i det salte kjøttet til dyret hvis livsvilkår på sommerbeite du ikke bør google, kan det vekke til live bilder av tidligere juler da du gjorde det samme. Bilder av barndom, av slekt som ikke er blant oss lenger. Det en stor og viktig verdi, og grunnen til at jeg nå ikke ergrer meg over matfokuset rundt jula. Mat er også uløselig knyttet til vårt kollektive minne, til nasjonens historie og tradisjoner. Vi spiser mye “gammel” mat i jula. Jeg setter hermetegn rundt, for som påpekt over er også julematen blitt et industriprodukt. Men altså: Ved å dele “tradisjonsmat” styrker vi båndene til fortiden og det nasjonale felleskapet, og det regnes generelt som en god ting. Og her kommer det jeg tror er hovedårsaken til at så mange av oss lager mat som etteraper kjøttbaserte originaler. Det koster mer enn penger å bli plantebasert. Man får en mer trøblete hverdag og settes ofte i kinkige sosiale situasjoner (å gå ut og spise med en ikke-veganer blir fort kleint…) Da blir det dobbelt viktig å ikke miste matforbindelsen til fortiden og felleskapet. “Men Eirik”, hører jeg deg si. “Maten er fremdeles ikke ekte tradisjonell selv om den ser slik ut!” Velvel, kjære imaginære leser (vi skribenter snakker med våre imaginære lesere, deal with it), la meg introdusere deg for konseptet “17. mai.” Det er en dag i året da norske byer fylles av art directors, influensere og kulturarbeidere iført kopier av gamle bondedrakter. At det er fire generasjoner siden bundadsbærerens slektninger tok til vettet og flyktet til byen legger ingen demper på forretningsadvokatens dype glede over å sprade rundt i en “The Cat in the Hat”-aktig hatt og sko som får ham til å se ut som lille lord Fauntleroy. Ei heller betyr det noe at mange av “bondedraktene” er splitter nye og tidvis sys av folk som ikke har noe som helst slags forhold til norske nasjonalretter som taco. Fordi poenget når det kommer til stykket ikke er “ekthet” men følelsen festklærne gir av tilhørighet med slekt og opphav, historien og ideen om et nasjonalt felleskap. At vårt lille brorskap (OK, søsterskap, besøk en veganplass og du vil se et flertall av yngre kvinner – dagens datingtips til single baconbrigadefolk) legger så stor vekt på å ta vare på mattradisjoner burde egentlig være noe å glede seg over. Vi vet at norsk kosthold, som kostholdet ellers på kloden, må legges om kraftig hvis vi skal nå klimamålene og ta vare på naturmangfoldet. Mindre kjøtt, mer planter og antagelig noen nye matprodukter. Veganerne og vegetarianerne som i dag gjenskaper klassiske retter med nye ingredienser burde derfor hylles som de brobyggerne mellom fortid og fremtid de faktisk er. Haha, bare rolig. Jeg vet at det ikke vil skje. 4. FORDI HVORFOR HA EN FORNUFTSBASERT DISKUSJON OM KOSTHOLDSVALG, HELSE OG MILJØ NÅR MAN KAN HARSELERE OVER HVA TING HETER OG HVORDAN DE SER UT Det finnes folk der ute som trigges av produktnavnet “vegister”. Seriøst. Og jeg som trodde at det var vi veganere som hadde monopol på krenk-o-rama. Fillern og.
Ti tanker om de ti neste: Ett års koronasjekk!
I januar i år presenterte jeg ti scenarier for Norge i 2030. Noen måneder senere konstaterte jeg at verden var rammet av en “svart svane”, en dramatisk hendelse det er vanskelig å forutsi på forhånd. Nå, et år etter at... Continue Reading →
I januar i år presenterte jeg ti scenarier for Norge i 2030. Noen måneder senere konstaterte jeg at verden var rammet av en “svart svane”, en dramatisk hendelse det er vanskelig å forutsi på forhånd. Nå, et år etter at jeg publiserte mine ti scenarier for første gang, er det på tide å gjøre opp foreløpig status. I hvilken grad er trendene påvirket av det globale korona-utbruddet og nedstengingen av økonomien? Under går jeg gjennom de ti delscenariene jeg presenterte i januar 2020, og hvor stort avviket er i skrivende stund. Du kan lese de opprinnelige scenariene ved å klikke på titlene over hvert punkt. 1: Norge er fortsatt et av verdens beste land Norges og verdens økonomi i 2020 har vært preget av lockdown, konkurser og oppsigelser, og det er ingen tvil om at vi kommer til å slite med de økonomiske ringvirkningene av pandemien i mange år. Det betyr at det hefter større usikkerhet rundt veksten mot 2030 enn i januar i år. Men at Norge fremdeles vil være blant verdens beste land å bo i, er det liten tvil om. For det første rammer den økonomiske nedturen hele kloden. Alle land vil slite, men Norges fall startet fra langt større høyde. Intet tyder på at vårt fall blir større enn i sammenlignbare land, så relativt sett vil vår posisjon fortsatt være sterk i 2030. Her hjelper det selvsagt at oljeinntektene har gitt oss økonomisk ryggrad til å tåle nedgangstider. Pandemien vil heller ikke rokke ved andre faktorer som gjør oss velstående, som en åpen økonomi, demokrati og ytringsfrihet, et høyt utdanningsnivå og naturressurser. Vi blir ikke “avutdannet” og fisk og olje spises ikke opp av viruset. Derfor vil stabil vekst ta seg opp igjen når krisen slipper taket. Dette har vi lang historisk erfaring for, jamfør figuren under. Norges økonomi har vokst jevnt og trutt i 200 år. Her vises brutto nasjonalprodukt i Norge fra 1830 til vår tid. Y-aksen er logaritmisk, dvs at veksten er MYE større enn man først får inntrykk av (kilde EH.net) Den viser hvor raskt og jevnt norsk økonomi har vokst siden 1830. “Dalsøkkene” i vekstkurven skyldes internasjonale kriser som første verdenskrig og Spanskesyken (1914-20), og depresjonen og annen verdenskrig (1929-45). Dette var langt større tilbakeslag enn noe vi står overfor nå, men like fullt tok veksten seg opp igjen forbløffende raskt etterpå. Vår samfunnsform er mer robust enn den får kredit for. En viktig positiv forskjell fra tidligere nedturer er at vi ikke står overfor enorme mengder ødelagt fysisk infrastruktur, som i Europa sommeren 1945. Alt vi trenger for å få hjulene i gang igjen står klart til å tas i bruk. Verden har heller ikke mistet millioner av unge og arbeidsføre i skyttergravene eller til spanskesyken, slik tilfellet var for nøyaktig hundre år siden. 2020 har også gitt oss en rekke hint om hvor raskt vi vil hente oss inn igjen etter pandemien. Som Paul Chaffey påpeker i sin blogg har det vært perioder med vekst etter mars 2020. Da smitteverntiltakene ble lempet på i mai, skjøt økonomien fart igjen. Jamfør nedenstående SSB-oversikt over tilstanden i økonomien. <img decoding="async" width="1024" height="729" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/BNP-2020-q3-1024x729.jpg" alt="" class="wp-image-13412" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/BNP-2020-q3-1024x729.jpg 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/BNP-2020-q3-300x214.jpg 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/BNP-2020-q3-768x547.jpg 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/BNP-2020-q3-600x427.jpg 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/BNP-2020-q3-945x673.jpg 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/BNP-2020-q3.jpg 1256w" sizes="(max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> “I 3. kvartal endte veksten på 5,2 %. Aktivitetsnivået var fremdeles 2,7 % lavere i september enn i februar. Etter et historisk brått fall i norsk økonomi i mars og april, tok aktiviteten seg opp de påfølgende månedene. Lettelser i smitteverntiltak ga sterk vekst i mai og juni.” 2: Demografi er fortsatt elefanten i rommet I mars 2020 publiserte forskere ved Imperial College London et “worst case scenario” for Covid-19. Der skrev man at viruset kunne smitte over 7 milliarder mennesker og drepe minst 40 millioner i løpet av 2020 om ikke det ble satt inn effektive tiltak. Når dette skrives er det registrert rundt 2 000 000 døde, det vil si på nivå med antall døde av HIV eller tuberkulose i løpet av et år. De fleste land som har vært i stand til det, har gjort en betydelig innsats. Nedenstående diagram fra The Visual Capitalist setter dette i perspektiv. På denne oversikten over pandemier gjennom tidene er Covid-19 skrivende stund på 9. plass, med utsikter til å havne blant de sju verste før dette er over. Så fryktelig som dette er, er det verdt å merke seg at pandemienes omfang ikke er målt i forhold til befolkning. Det er heller ikke tatt høyde for befolkningsvekst, altså hvor raskt folketallet henter seg inn igjen når pandemien er over. <img loading="lazy" decoding="async" width="435" height="1024" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-435x1024.jpg" alt="" class="wp-image-13414" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-435x1024.jpg 435w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-127x300.jpg 127w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-768x1808.jpg 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-652x1536.jpg 652w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-870x2048.jpg 870w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-600x1413.jpg 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-945x2225.jpg 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/DeadliestPandemics-Infographic-86-1-scaled.jpg 1087w" sizes="auto, (max-width: 435px) 100vw, 435px" /> Det er her “vår” pandemi virkelig skiller seg ut. I 2020 kommer Jordas befolkning til å vokse med rundt 80 millioner mennesker: Dødstallet så langt blir “hentet inn” av knappe halvannen ukes befolkningsvekst, selv ekstremscenarier gir “bare” i en viss utflating av vekstraten. At viruset knapt rammer friske folk i barneproduserende alder er en annen indikator på at den langsiktige demografiske effekten blir liten. Lokalt kan demografien påvirkes av at det hovedsakelig er eldre og syke som rammes. Det kan legge en demper på eldrebølgen i hardt rammede land som Italia og Spania, for eksempel. At storbyer i startfasen ble rammet hardere enn landsbygda kan også forsterke demografiske asymmetrier. Som jeg skriver i min første artikkel kommer eldrebølgen fortere og sterkere til distriktene enn byene. Om byene opplever større dødstall blant eldre, kan bygdene sitte igjen med en noe større relativ omsorgsbyrde etter pandemien. Men her er det også mulig at vi får en motsatt effekt. I USA har det vært snakket om en viruseffekt på boligmarkedet i storbyer som New York. Dette var særlig merkbart under den første bølgen i mars/april 2020, da befolkningstette delstater langs kystene ble langt hardere rammet enn mer spredtbygde delstater. Mange ønsket å komme seg vekk fra virusets episentrum ved å flytte til forstedene, for eksempel. Men bildet er komplekst, og når dette ble skrevet var prisene på vei oppover igjen. <img loading="lazy" decoding="async" width="1005" height="652" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-05-13.13.31.png" alt="" class="wp-image-13441" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-05-13.13.31.png 1005w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-05-13.13.31-300x195.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-05-13.13.31-768x498.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-05-13.13.31-600x389.png 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-05-13.13.31-945x613.png 945w" sizes="auto, (max-width: 1005px) 100vw, 1005px" /> Boligmarkedet i New York ble sterkt preget av pandemien – en stund. Kilde. Også her har vi sett liknende spekulasjoner. NRK snakket med unge som har forlatt studier i byen til fordel for hjemplassen, og distriktsforskere mener det kan snu sentraliseringstrenden. Men utover anekdoter er det lite konkret å forholde seg til, og som SSB påpeker er boligmarkedet i byene like hett: “Sterkest 12 måneders vekst hadde Oslo med en oppgang på 9,5 prosent, mens Stavanger m/omegn hadde den svakeste utviklingen de siste 12 månedene med en oppgang på 4,2 prosent.” Våren 2020 påpekte epidemiologer i USA at det kun var et spørsmål om tid før hele landet ble rammet dersom man ikke klarte å bremse utbruddene i storbyene på øst- og vestkysten. Når dette skrives raser pandemien ukontrollert i det meste av USA, helt i tråd med prognosene. Tross utbrudd i mange distriktskommuner har vi unngått dette skrekkscenariet i Norge. Den viktigste årsaken er innsatsen som ble gjort for å stanse pandemien i byene. Det beste tiltaket for å beskytte bygdene mot fremtidige pandemier er altså ikke masseflytting til landet (jo flere folk, desto bedre grunnlag for pandemier, tross alt!) men at storbyene våre – historisk sett de naturlige innfallsportene for pandemier – settes i stand til å stoppe det neste viruset når det kommer. Covid-19 er mer enn noe annet et argument for en bedre storbypolitikk. 3: Ingen nye energikilder gir fortsatt fossiløkonomi Ikke overraskende har oljeforbruket gått ned under pandemien. Redusert bil- og flytrafikk er viktige årsaker til at en oversikt over forbruk og produksjon fra USAs energidepartement ser slik ut høsten 2020: <img loading="lazy" decoding="async" width="860" height="364" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Fig6-1.png" alt="" class="wp-image-13419" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Fig6-1.png 860w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Fig6-1-300x127.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Fig6-1-768x325.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Fig6-1-600x254.png 600w" sizes="auto, (max-width: 860px) 100vw, 860px" /> Merk at y-aksen på grafen er forkortet, så fallet er mindre enn man får inntrykk av. I alt snakker vi om et fall på ca 17 prosent fra 4. kvartal 2019 til 2. kvartal 2020. Allerede i 3. kvartal er forbruket på vei oppover, og prognosen er at produksjon og forbruk er tilbake på pre-covidnivå i slutten av neste år. Dette er altså ikke pandemien som kommer til å gjøre slutt på oljealderen. Elbilprodusenten Tesla har klart seg påfallende bra gjennom krisen sammenlignet med fossil-konkurrenter. Men Teslas markedsandel er for liten til å snu trenden før 2030, og persontransport står uansett bare for 26% av oljeforbruket. Ifølge energibyrået IEA er det heller ikke en generell trend i sektoren: Etter tiår av vekst får vi i år et fall i utrulling av fornybar energi på global basis. <img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="775" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Skjermbilde-2020-11-22-19.08.37-1024x775.png" alt="" class="wp-image-13421" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Skjermbilde-2020-11-22-19.08.37-1024x775.png 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Skjermbilde-2020-11-22-19.08.37-300x227.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Skjermbilde-2020-11-22-19.08.37-768x582.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Skjermbilde-2020-11-22-19.08.37-600x454.png 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Skjermbilde-2020-11-22-19.08.37-945x716.png 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/Skjermbilde-2020-11-22-19.08.37.png 1429w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> Kilde: IEA Veksten i alternativene vil før eller siden gjøre slutt på Norges viktigste inntektskilde, og stadig flere analysebyråer advarer mot avhengighet av oljeinntekter. Men poenget fra mitt opprinnelige kapittel står: Vi får ingen energirevolusjon i det kommende tiåret, og olje og gass vil fremdeles være viktigst i 2030. 4: Ingen kvikk fiks på klimaproblemet Har du lest forrige kapittel overrasker det sikkert ikke at vi så lavere klimagassutslipp i 2020. En artikkel i tidsskriftet Nature i oktober 2020 oppsummerer resultatet av sanntidsmålinger av CO2-utslipp i en lang rekke land slik: “The key result is an abrupt 8.8% decrease in global CO2 emissions (−1551 Mt CO2) in the first half of 2020 compared to the same period in 2019. The magnitude of this decrease is larger than during previous economic downturns or World War II. The timing of emissions decreases corresponds to lockdown measures in each country. At 2-3 milliarder tonn klimagasser ikke slapp ut i atmosfæren er selvsagt viktig, men betyr ikke at den negative trenden er snudd. En reduksjon på 8,8% i de årlige utslippene fører kun til at CO2-mengden i atmosfæren øker litt langsommere enn normalt. Det er ikke mer enn at du skal myse hardt på oversikten fra Mauna Loa-observatoriet under for å spore trenden. Forskerne på Mauna Loa har også skrevet en artikkel som forklarer hvorfor de knapt ser noen covid-effekt på CO2-veksten. <img loading="lazy" decoding="async" width="680" height="509" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/co2_trend_mlo.png" alt="" class="wp-image-13426" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/co2_trend_mlo.png 680w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/co2_trend_mlo-300x225.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/11/co2_trend_mlo-600x449.png 600w" sizes="auto, (max-width: 680px) 100vw, 680px" /> I starten av pandemien ble det snakket om at krisen kan gi økt miljøengasjement på sikt, mot slutten av året er det mer fokus på at flere vil velge privatbil fremfor kollektivtransport når de skal tilbake på jobb igjen. Så snart vi gir gass i økonomien vil utslippene øke. Vi skal heller ikke se bort fra utslippsrekorder i 2022, når vi igjen kan reise normalt og to års oppsamlet reiselyst slippes løs. At drakoniske pandemitiltak gir så skralt utbytte bekrefter poenget fra januar 2020: Det fins ikke enkle løsninger på klimaproblemet. Et klimanøytralt samfunn vil kreve en omlegging av økonomien vi ikke har sett maken til siden den industrielle revolusjon for to hundre år siden. Det vil ta tid, koste mye og kanskje kreve store personlige ofre av oss alle. Nå vet vi hvor utrivelig det kan være. 5: Forverret klima styrker miljøbevegelsen Tidligere i år skrev jeg at den forskningsbaserte responsen på viruset kunne øke respekten for vitenskapen. Nå, på terskelen av en massevaksinering som sannsynligvis vil slå pandemien ned, tror jeg fremdeles dette er mulig. Året 2020 kan bli stående som en av de store vitenskapelige triumfene i nyere tid. Håndteres utrulling og formidling riktig, kan vi få en smitteeffekt til andre komplekse vitenskaper, som klimaforskning og økologi. Men effekten oppveies dels av at andre viktige samfunnsdebatter, også de om klima og miljø, har vært parkert. Da den andre bølgen traff Europa var det også tydelig at motivasjonen var lavere ute i folket. Utmattelsen etter første bølge preget samfunnet, vi så anti-maskedemonstrasjoner i Europa og myndigheter over hele kontinentet nølte med å sette inn harde tiltak. <img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="501" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/poll-1024x501.jpg" alt="" class="wp-image-13443" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/poll-1024x501.jpg 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/poll-300x147.jpg 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/poll-768x376.jpg 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/poll-1536x751.jpg 1536w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/poll-600x293.jpg 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/poll-945x462.jpg 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/poll.jpg 1783w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> Mot slutten av pandemiåret har typiske miljøpartier ikke vunnet nevneverdig støtte. Med unntak av Aps fortsatte fall er det overraskende mye “business as usual” Den endeløse strømmen av dårlige nyheter i 2020 har neppe gjort oss mer mottakelige for miljøbevegelsens skremmende budskap. Verken Miljøpartiet De Grønne eller Venstre gjorde det spesielt godt på meningsmålingene dette året. Men selv om corona-slitasje demper miljøengasjementet, venter ikke klimaet på noen. Når minnet om pandemien blekner og klimaendringene blir mer merkbare i hverdagen vår, vil også engasjementet vende tilbake. 6: Den politiske turbulensen fortsetter Meningsmålingene jeg lenker til over viser at vårt lokale politiske miljø er ikke er rystet til grunnvollene av stormen som har ridd verden. Internasjonalt er bildet mer komplekst: USA tok et steg tilbake fra den illiberale utviklingen vi har sett under Trump, mens det totalitære Kina ser ut til å ha styrket sin økonomiske og politiske stilling. Valgresultatet i USA styrker også et generelt bilde av splittelse og uro. På den ene siden sa amerikanske velgere klart “nei” til fire nye år med kaos og vanstyre i Det hvite hus. På den annen side stemte nær halve folket (og et klart flertall av hvite amerikanere) på Trump, vel vitende om hva han står for. Som denne studien viser med all mulig tydelighet: Når republikanere flest støtter Trumps løgnkampanje etter valget og halvparten regner med at han blir sittende, skyldes det ikke isolasjon fra troverdige nyhetskilder. De vet at Biden ble erklært som vinner, de velger bare å la være å tro på det. <img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="569" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/final_result-2048x1138-1-1024x569.png" alt="" class="wp-image-13447" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/final_result-2048x1138-1-1024x569.png 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/final_result-2048x1138-1-300x167.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/final_result-2048x1138-1-768x427.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/final_result-2048x1138-1-1536x854.png 1536w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/final_result-2048x1138-1-600x333.png 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/final_result-2048x1138-1-945x525.png 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/final_result-2048x1138-1.png 2048w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> Bård Larsen har en god analyse av hva denne typen utvikling betyr for USA og den demokratiske verden for øvrig. Det er nå en reell mulighet for at verdens ledende demokrati før 2030 kan få en autoritær president er smart og koherent nok til virkelig å endre landet. Som Larsen påpeker ser vi de samme illiberale tendensene her, blant annet fordi de avspeiler grunnleggende trekk i oss alle: “Dette er egentlig kjernen i det autoritære som politisk prosjekt: Mangelen på aksept for andre utfall. Fraværet av aksept for fredelig maktskifte, dragningen mot å vinne alle kamper, slå ned motstanderen.“ Autoritære og globaliseringsfiendtlige politikere har også kunnet hente støtte til sitt syn i pandemien. Det var vår globaliserte verdensøkonomi med fri flyt av varer, tjenester og (smittebærende) mennesker som fikk oss ut i dette uføret. At stengte grenser og internerering av potensielt smittede utlendinger har vært så effektivt, drar i samme retning. I det hele tatt har staten styrket sin makt på bekostning av individet, også en utvikling som gleder et autoritært hjerte. Den vitenskapelige kampen mot viruset har tydeliggjort nok et viktig skille mellom liberale og illiberale verdier: Synet på vitenskapens rolle i samfunnet. 2020 har vist hvor viktig det er at demokratiske samfunn følger forskeres råd og anbefalinger. Store deler av året ble nordmenns dagligliv i praksis styrt av Folkehelseinstituttets matematiske modeller for smitteberegning. R-tallet sto over retten til å bevege seg fritt, for eksempel. Det er problematisk å frata nordmenn så mange rettigheter, og derfor var det godt å se livlig debatt rundt tiltak som hytteforbudet, importsmitte og karantenehotell. Samtidig er det viktig å huske på at moderne forskning springer ut av samme opplysningstradisjon som folkestyret og ytringsfriheten. Det er ikke tilfeldig at autoritære regimer har et anstrengt forhold til den frie forskningen, og ofte forsøker å styre den i “akseptable” retninger. Et grelt eksempel på dette er “lysenkoismen” i Sovjetunionen, et syn på biologi som ble omfavnet av Stalin og som førte til at millioner av mennesker døde av sult. Et mindre grelt eksempel – men like fullt i samme tradisjon – var republikanske politikeres avvisning av pandemien som en trussel i 2020. Mangelen på aksept for et annet utfall ledet presidenten til å angripe og latterliggjøre landets fremste medisinske ekspertise og spre feilaktig informasjon som passet hans verdensbilde og dagsorden bedre. Resultatet lot ikke vente på seg: Så langt har det kostet titusener av amerikanere livet, og mens dette skrives frykter USAs pandemiologer at “sluttregningen” kan bli horribelt mye høyere. Vi ser nå hvor livsfarlig det er å politisere vitenskapen på denne måten. På sikt kan det også true USAs dominerende posisjon innen vitenskap og teknologi, som i stor grad ble skapt av forskere som flyktet fra autoritære regimer i Europa på 1920- og 30-tallet. 7: Det frie og åpne nettet forvitrer Pandemien har ført til mer statlig og privat overvåkning av individet, og ytterligere sentralisering av makt og innflytelse på nettet til tunge kommersielle aktører. Trendene jeg skrev om i januar er altså blitt styrket. Lockdown med hjemmekontor skapte flere hundre millioner nye brukere av videkonferanseprogrammer nærmest over natten. Som rimelig kan være var de største leverandørene av slike tjenester best rustet til å møte den voldsomme pågangen. Det finnes gode eksempler på småselskap som har klart å hevde seg i den nye virkeligheten, som norske Confrere. Men det faktum at det var teknologigigantene som holdt stand da det stormet som verst på børsene i 2020, taler sitt tydelige språk. <a href="https://finance.yahoo.com/quote/MSFT/chart?p=MSFT#eyJpbnRlcnZhbCI6ImRheSIsInBlcmlvZGljaXR5IjoxLCJ0aW1lVW5pdCI6bnVsbCwiY2FuZGxlV2lkdGgiOjQuNTIzODA5NTIzODA5NTI0LCJmbGlwcGVkIjpmYWxzZSwidm9sdW1lVW5kZXJsYXkiOnRydWUsImFkaiI6dHJ1ZSwiY3Jvc3NoYWlyIjp0cnVlLCJjaGFydFR5cGUiOiJsaW5lIiwiZXh0ZW5kZWQiOmZhbHNlLCJtYXJrZXRTZXNzaW9ucyI6e30sImFnZ3JlZ2F0aW9uVHlwZSI6Im9obGMiLCJjaGFydFNjYWxlIjoibGluZWFyIiwicGFuZWxzIjp7ImNoYXJ0Ijp7InBlcmNlbnQiOjEsImRpc3BsYXkiOiJNU0ZUIiwiY2hhcnROYW1lIjoiY2hhcnQiLCJpbmRleCI6MCwieUF4aXMiOnsibmFtZSI6ImNoYXJ0IiwicG9zaXRpb24iOm51bGx9LCJ5YXhpc0xIUyI6W10sInlheGlzUkhTIjpbImNoYXJ0Iiwi4oCMdm9sIHVuZHLigIwiXX19LCJzZXRTcGFuIjp7Im11bHRpcGxpZXIiOjEsImJhc2UiOiJ5ZWFyIiwicGVyaW9kaWNpdHkiOnsicGVyaW9kIjoxLCJpbnRlcnZhbCI6ImRheSJ9LCJtYWludGFpblBlcmlvZGljaXR5Ijp0cnVlLCJmb3JjZUxvYWQiOnRydWV9LCJsaW5lV2lkdGgiOjIsInN0cmlwZWRCYWNrZ3JvdW5kIjp0cnVlLCJldmVudHMiOnRydWUsImNvbG9yIjoiIzAwODFmMiIsInN0cmlwZWRCYWNrZ3JvdWQiOnRydWUsImV2ZW50TWFwIjp7ImNvcnBvcmF0ZSI6eyJkaXZzIjp0cnVlLCJzcGxpdHMiOnRydWV9LCJzaWdEZXYiOnt9fSwic3ltYm9scyI6W3sic3ltYm9sIjoiTVNGVCIsInN5bWJvbE9iamVjdCI6eyJzeW1ib2wiOiJNU0ZUIiwicXVvdGVUeXBlIjoiRVFVSVRZIiwiZXhjaGFuZ2VUaW1lWm9uZSI6IkFtZXJpY2EvTmV3X1lvcmsifSwicGVyaW9kaWNpdHkiOjEsImludGVydmFsIjoiZGF5IiwidGltZVVuaXQiOm51bGwsInNldFNwYW4iOnsibXVsdGlwbGllciI6MSwiYmFzZSI6InllYXIiLCJwZXJpb2RpY2l0eSI6eyJwZXJpb2QiOjEsImludGVydmFsIjoiZGF5In0sIm1haW50YWluUGVyaW9kaWNpdHkiOnRydWUsImZvcmNlTG9hZCI6dHJ1ZX19XSwiY3VzdG9tUmFuZ2UiOm51bGwsInN0dWRpZXMiOnsi4oCMdm9sIHVuZHLigIwiOnsidHlwZSI6InZvbCB1bmRyIiwiaW5wdXRzIjp7ImlkIjoi4oCMdm9sIHVuZHLigIwiLCJkaXNwbGF5Ijoi4oCMdm9sIHVuZHLigIwifSwib3V0cHV0cyI6eyJVcCBWb2x1bWUiOiIjMDBiMDYxIiwiRG93biBWb2x1bWUiOiIjZmYzMzNhIn0sInBhbmVsIjoiY2hhcnQiLCJwYXJhbWV0ZXJzIjp7IndpZHRoRmFjdG9yIjowLjQ1LCJjaGFydE5hbWUiOiJjaGFydCIsInBhbmVsTmFtZSI6ImNoYXJ0In19fX0-"><img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="460" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.14.49-1024x460.png" alt="" class="wp-image-13453" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.14.49-1024x460.png 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.14.49-300x135.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.14.49-768x345.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.14.49-1536x690.png 1536w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.14.49-600x270.png 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.14.49-945x425.png 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.14.49.png 1774w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> Microsoft, som drifter populære nettbaserte kontortjenester som Office 365, Teams og Skype, har hatt langt bedre resultater i 2020 enn de fleste ikke-virtuelle bedrifter. <a href="https://finance.yahoo.com/quote/MSFT/chart?p=MSFT#eyJpbnRlcnZhbCI6ImRheSIsInBlcmlvZGljaXR5IjoxLCJ0aW1lVW5pdCI6bnVsbCwiY2FuZGxlV2lkdGgiOjQuNTIzODA5NTIzODA5NTI0LCJmbGlwcGVkIjpmYWxzZSwidm9sdW1lVW5kZXJsYXkiOnRydWUsImFkaiI6dHJ1ZSwiY3Jvc3NoYWlyIjp0cnVlLCJjaGFydFR5cGUiOiJsaW5lIiwiZXh0ZW5kZWQiOmZhbHNlLCJtYXJrZXRTZXNzaW9ucyI6e30sImFnZ3JlZ2F0aW9uVHlwZSI6Im9obGMiLCJjaGFydFNjYWxlIjoibGluZWFyIiwicGFuZWxzIjp7ImNoYXJ0Ijp7InBlcmNlbnQiOjEsImRpc3BsYXkiOiJNU0ZUIiwiY2hhcnROYW1lIjoiY2hhcnQiLCJpbmRleCI6MCwieUF4aXMiOnsibmFtZSI6ImNoYXJ0IiwicG9zaXRpb24iOm51bGx9LCJ5YXhpc0xIUyI6W10sInlheGlzUkhTIjpbImNoYXJ0Iiwi4oCMdm9sIHVuZHLigIwiXX19LCJzZXRTcGFuIjp7Im11bHRpcGxpZXIiOjEsImJhc2UiOiJ5ZWFyIiwicGVyaW9kaWNpdHkiOnsicGVyaW9kIjoxLCJpbnRlcnZhbCI6ImRheSJ9LCJtYWludGFpblBlcmlvZGljaXR5Ijp0cnVlLCJmb3JjZUxvYWQiOnRydWV9LCJsaW5lV2lkdGgiOjIsInN0cmlwZWRCYWNrZ3JvdW5kIjp0cnVlLCJldmVudHMiOnRydWUsImNvbG9yIjoiIzAwODFmMiIsInN0cmlwZWRCYWNrZ3JvdWQiOnRydWUsImV2ZW50TWFwIjp7ImNvcnBvcmF0ZSI6eyJkaXZzIjp0cnVlLCJzcGxpdHMiOnRydWV9LCJzaWdEZXYiOnt9fSwic3ltYm9scyI6W3sic3ltYm9sIjoiTVNGVCIsInN5bWJvbE9iamVjdCI6eyJzeW1ib2wiOiJNU0ZUIiwicXVvdGVUeXBlIjoiRVFVSVRZIiwiZXhjaGFuZ2VUaW1lWm9uZSI6IkFtZXJpY2EvTmV3X1lvcmsifSwicGVyaW9kaWNpdHkiOjEsImludGVydmFsIjoiZGF5IiwidGltZVVuaXQiOm51bGwsInNldFNwYW4iOnsibXVsdGlwbGllciI6MSwiYmFzZSI6InllYXIiLCJwZXJpb2RpY2l0eSI6eyJwZXJpb2QiOjEsImludGVydmFsIjoiZGF5In0sIm1haW50YWluUGVyaW9kaWNpdHkiOnRydWUsImZvcmNlTG9hZCI6dHJ1ZX19XSwiY3VzdG9tUmFuZ2UiOm51bGwsInN0dWRpZXMiOnsi4oCMdm9sIHVuZHLigIwiOnsidHlwZSI6InZvbCB1bmRyIiwiaW5wdXRzIjp7ImlkIjoi4oCMdm9sIHVuZHLigIwiLCJkaXNwbGF5Ijoi4oCMdm9sIHVuZHLigIwifSwib3V0cHV0cyI6eyJVcCBWb2x1bWUiOiIjMDBiMDYxIiwiRG93biBWb2x1bWUiOiIjZmYzMzNhIn0sInBhbmVsIjoiY2hhcnQiLCJwYXJhbWV0ZXJzIjp7IndpZHRoRmFjdG9yIjowLjQ1LCJjaGFydE5hbWUiOiJjaGFydCIsInBhbmVsTmFtZSI6ImNoYXJ0In19fX0-">Kilde. Stillesittende inneliv har også styrket de store amerikanske strømmetjenestene. Lenge før pandemien sto Netflix m.fl. for brorparten av trafikken på nettet, i 2020 vokste antall abonnenter kraftig samtidig som grunnlaget ble lagt for ytterligere vekst etter pandemien. Store filmer lanseres nå først på strømmetjenester, det skaper forventninger hos brukerne som vil vedvare fram mot 2030. <img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="701" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.09.26-1024x701.png" alt="" class="wp-image-13452" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.09.26-1024x701.png 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.09.26-300x205.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.09.26-768x526.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.09.26-600x411.png 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.09.26-945x647.png 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/Skjermbilde-2020-12-06-14.09.26.png 1117w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> Antall abonnenter i USA var i ferd med å flate ut i 2019 – og så kom 2020. Kilde. De mange og ofte mislykkede forsøkene på å skape statlige smittesporingsapper fikk stor oppmerksomhet under pandemien, men utgjorde bare toppen av et isfjellet. For i 2020 er det også samlet inn enorme mengder data via andre kanaler, hovedsaklig av kommersiell og ikke-medisinsk karakter. Norske kommuners bruk av bevegelsesdata fra Google er en forsmak på den gullalderen for “data mining” vi vil få utover på 2020-tallet. Alle de digitale aktivitetene som fikk et oppsving i år – mobilbruk, netthandel, videokonferanser, strømming, sosiale medier, spill, nettsøk om helsespørsmål – sankes inn og analyseres av globale aktører. Selv om hvert enkelt innsamlet datapunkt i seg selv ikke behøver å utgjøre en trussel mot personvernet, er det vanskelig å komme fra at pandemien har tatt oss et skritt nærmere det digitale totalovervåkningssamfunnet. 8: Gjennombrudd for robotisering Det virker merkelig å snakke om et fremtidig arbeidsliv med mye roboter og autonome systemer i et år der så mange har mistet jobben. Pandemien kan gi økt motstand mot automatisering i arbeidslivet. Når det er sagt, er det lett å se hvor nyttig autonome systemer ville ha vært under pandemien. Et nærliggende eksempel er selvkjørende biler. I 2020 hadde bilprodusenten Tesla ennå ikke faset inn den lenge lovede “Full Self Driving”-funksjonen. Det økonomiske argumentet for en bil som kan styre seg gjennom storbytrafikk uten et menneske ved rattet er i utgangspunktet at eierne kunne leie ut den ut som taxi mens de var på jobben, for eksempel. For samfunnet ligger gevinsten blant annet i bedre plassutnyttelse og mindre behov for bileierskap i byene. På lengre sikt kan dette skape et marked for bil som en app-levert tjeneste istedenfor noe man selv eier. En Tesla-eier tester Full Selv Driving-funksjonen i oktober 2020 Med pandemien ble det plutselig mulig å se flere samfunnskritiske bruksområder. En flåte av sjåførløse biler hadde vært god å ha til transport av pasienter, medisiner og andre nødvendighetsartikler om smittetrykket er så høyt at Homo sapiens-sjåfører bør holde seg hjemme. Når samme teknologi tas i bruk i varebiler, kan også mattransport i stor skala gjennomføres uten smittefare. Autonomi vil også fungere avlastende, noe som ville ha hjulpet godt i helsevesenet i 2020. Alle former for rutineoppgaver, fra å stille enkle diagnoser, ta prøver, gjøre renhold og frakte pasienter, kan i prinsippet gjøres av roboter som ikke kan smittes og som kan jobbe 24 timer i døgnet. Med andre ord: På kort sikt vil den høye pandemi-arbeidsledigheten være et kraftfullt argument mot robotisering. På lengre sikt vil eldrebølgen og faren for nye pandemier tale for å erstatte mennesker med maskiner. 9: Smarte byer driver det grønne skiftet Selv om storbyer verden over er rammet hardt av nedstenging og økonomisk krise, har pandemien gitt oss en demonstrasjon av en kjernetanke bak begrepet “smartby”: Bruk av et bredt spekter av innsamlede data (smittetall, bevegelsesdata) til å innovere og tilpasse seg ny situasjoner. Myndighetenes respons har også vært i tråd med mange av målene for smart og grønt byliv, som bedre tilrettelegging for fotgjengere og syklister. Virusfrykt kan føre til at flere kjører bil i årene fremover, men de positive erfaringene med et dramatisk kutt i trafikk (renere luft og roligere bymiljø) vil utvilsomt påvirke byplanlegging i fremtiden. I 2020 gjennomførte vi som samfunn tiltak som ble sett på som utenkelige noen måneder tidligere. Vi har lært at tydelige råd fra forskere kombinert med politisk handlekraft kan ha stor effekt. Det er lett å peke på de globaliserte storbyene som årsaken til og driverne bak Covid-19. Men det er også i og rundt storbyene at løsningen på krisen ble funnet. Her er forskningsmiljøene og bedriftene som ga oss vaksiner. Det var her politikere og innbyggere sammen fant fram til nye måter å håndtere en helt ny virkelighet på. Min forrige tekst om dette punktet konkluderte slik: Det som er bra for Oslo, er også bra for Norge. Det er enda sannere etter covid. 10: Starten på industrialiseringen av rommet Rombransjen ser ut til å ha klart seg bedre enn de fleste andre i 2020. Om ikke totalomsetningen blir like høy som den var i 2019 – rundt 360 milliarder dollar på global basis – har året budt på teknologisk fremgang som lover godt for industrialiseringen av rommet. Det viktigste er at selskapet SpaceX har begynt å sette sin “megakonstellasjon” av satellitter, Starlink, i drift. I løpet av 2020 ble SpaceX verdens største satellittoperatør, og i skrivende stund er nærmere tusen Starlink-satellitter i bane. Høsten 2020 begynte betalende kunde rå teste ut nett fra verdensrommet i det nordvestlige USA og Canada, og selskapet ble tildelt 886 millioner dollar for å sørge for bredbånd til grisgrendte strøk. Blir det vertikalt integrerte Starlink en økonomisk suksess fra 2021/22, står andre selskap klare til å kaste seg på samme bølge. <img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="941" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/121112596_1763001397189905_1335240638749825747_o-1024x941.jpg" alt="" class="wp-image-13458" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/121112596_1763001397189905_1335240638749825747_o-1024x941.jpg 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/121112596_1763001397189905_1335240638749825747_o-300x276.jpg 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/121112596_1763001397189905_1335240638749825747_o-768x705.jpg 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/121112596_1763001397189905_1335240638749825747_o-1536x1411.jpg 1536w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/121112596_1763001397189905_1335240638749825747_o-600x551.jpg 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/121112596_1763001397189905_1335240638749825747_o-945x868.jpg 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/12/121112596_1763001397189905_1335240638749825747_o.jpg 2048w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> Denne oversikten over romøkonomien i 2019 viser at 75% av omsetningen skapes av private, dominert av satellittjenester. Blir satellitt-megakonstellasjoner lønnsomme vil hele kaka vokse kraftig mot 2030 og privatandelen sannsynligvis passere 90%. Kilde. Det vil øke vekstraten i rombransjen kraftig. Selv om oppskytninger får mye oppmerksomhet er det faktisk ikke de som genererer de store inntektene (globalt sett utgjør rakettmarkedet ca 1,5% av totalen), men tjenestene de skaper grunnlag for på bakken. Tilgang til bredbånd for de 5-6 milliardene som pr i dag ikke har det, kan drive rombransjen forbi omsetningen i internasjonal flytrafikk (ca 900 milliarder dollar i 2019) innen utgangen av tiåret. SpaceX er også kommet svært mye lengre i utviklingen av en 100% gjenbrukbar, karbonnøytral rakett med større løftekapasitet enn NASAs månerakett Saturn V. For å nå dette målet har Musks selskap tatt i bruk billige råmaterialer som rustfritt stål og masseproduksjonsteknikker. Målet er å kutte kostnadene ved oppskytning til under en hundredel av dagens nivå, og samtidig øke den globale løftekapasiteten dramatisk. I 2020 ble ca 300 tonn nyttelast løftet opp i bane (et tall som faktisk var høyere for 50 år siden), i 2030 tror Elon Musk at selskapets Starship-raketter frakter 100 000 tonn opp i rommet. Selv om Musk vil bruke kapasiteten til å bygge en by på Mars, er dette en “gamechanger” for hele rom-økonomien. Mens dagens rombransje er fokusert på datastrømmer til og fra satellitter, vil den neste fasen muliggjøre industriproduksjon i vektløshet og utnyttelse av de enorme energi- og mineralressursene i rommet. ——————————– I 1999 skrev jeg boken “Fremtiden – hva skjer etter 2000”. I 2019 og 2020 gikk jeg gjennom boken kapittel for kapittel for å kvalitetssjekke mine egne spådommer. Resultatet kan du lese her.
Ett år siden jeg sto fram som overspiser – hva har skjedd?
For ett år siden publiserte jeg et innlegg på denne bloggen som kom til å forandre livet mitt. I “Om emosjonell overspising” skrev jeg for første gang om et problem jeg sannsynligvis har strevd med store deler av livet –... Continue Reading →
For ett år siden publiserte jeg et innlegg på denne bloggen som kom til å forandre livet mitt. I “Om emosjonell overspising” skrev jeg for første gang om et problem jeg sannsynligvis har strevd med store deler av livet – en spiseforstyrrelse som kalles for overspisingslidelse på norsk, eller “binge overeating” på engelsk. Det konkrete utgangspunktet for posten var min deltakelse i podcasten Pia og Psyken på et arrangement i regi av Rådgivning om Spiseforstyrrelser (ROS). Podkasten og bloggposten utløste en strøm av henvendelser i alle kanaler, de fleste fra folk i samme situasjon som meg. Mange har sagt at de er spesielt glade for at jeg som mann, har stått fram. Det takker jeg for, som jeg takk alle andre som har kontaktet meg. Ingen nevnt, ingen glemt! Men hva skjedde etter podkasten? Hvordan gikk det nå med denne overspisingen, og hva er status et år etter? Vel, jeg kan trygt si at de første månedene ble dramatiske. En knapp uke etter at jeg postet ble jeg hasteinnlagt på sykehus med akutt magebrokk, og gikk gjennom en større operasjon. Mens jeg var rekonvalesent var det mye drama på hjemmefronten, deriblant at vår elskede katt Linus ble svært syk og måtte avlives. Et veldig nyttig kurs Vendepunktet kom vel på sett og vis i august, da jeg kom igang med et kurs i regi av ROS kalt “Bli venn med maten”. Kurset, som bruker en metode kalt “Mindful eating”, viste seg å være akkurat det jeg trengte. Som jeg har skrevet om her kan mindfulness eller oppmerksomhet nærvær brukes til å kontrollere matsug når det oppstår og bygge et sunnere forhold til mat. Etter at kurset var over fant jeg ut at jeg ville fortsette med daglig meditasjon, og fant via en venn fram til appen “Waking Up” med nevrologen og meditasjonsguruen Sam Harris. Den ble min faste følgesvenn, og jeg har meditert minst 10 minutter hver eneste dag siden oktober ifjor. Meditasjon og mindfulness har ikke overtatt livet mitt, men setter tonen for dagen når jeg gjør det om morgenen og har gitt meg viktige verkøy i kassa når matsuget dukker opp. Matsuget slår tilbake Ja, for det gjør det altså. Kanskje skyldes det at jeg er tidlig i prosessen, eller kanskje er jeg en av dem som aldri vil bli kvitt matsuget. Det gikk stort sett bra fram til jul, men da kom den velkjente følelsen tilbake. Triggerne var ikke vanskelige å se: Fra begynnelsen av desember bombarderes vi av overspisingsmat, og jula er en høytid preget av delte følelser for meg. Emosjonelt stress og lett tilgang på feit, søt og salt mat og vips! var jeg der igjen. Det slo ganske hardt til, men til forskjell fra tidligere episoder visste jeg nå at jeg hadde metoder jeg kunne slå tilbake med. Så jeg økte dosene med meditasjon (det var i denne perioden jeg rapporterte om heftig hallusinering) og begynte å ta i bruk elementer av en annen vanlig behandlingsmetode: Kognitiv atferdsterapi. Her er tanken at man skal lære seg å endre vaner ved å bli oppmerksom på hva som faktisk skjer i livet sitt, og selvovervåking og selvrapportering av spisemønster står sentralt. Jeg slo meditasjonskunnskapen min sammen med det jeg har lært om kognitiv atferdsterapi sent i januar i år, og snekret sammen en sjekkliste som ga meg total oversikt. Hver dag er det åtte punkter jeg skal gjennom, og kvaliteten på dagen vurderes ut fra hvor mange mål jeg har nådd og hvordan jeg generelt har det. Så markeres opplevelsen i kalenderen med de selvforklarende fargene rødt, gult og grønt. På denne tiden var jeg også kommet i kontakt med Spiseforstyrrelsesforeningen via Mona Larsen. Frivillig innsats har alltid vært viktig i arbeidet med spiseforstyrrelser (som med det meste av psykiatrien), men på feltet overspising er det i mange tilfelle det eneste som fins. Innsatsen som gjøres av Ros og Spisfo er helt uvurderlig, og jeg ønsket å gi mitt lille bidrag. Sammen med den fabelaktige aktivisten Carina Carlsen begynte vi å legge planer i januar, som så ble forpurret av… vel… Corona og overspising Sjelden i mitt liv har uttrykket “i grevens tid vært mer passende”, for knapt hadde jeg klart å gjøre sjekklisten min til en del av hverdagen før corona rammet oss og hele landet stengte. Jeg må innrømme at frykten for en spisesmell var der, i tillegg til all den andre frykten de fleste av oss følte på denne tiden. Men fra starten av gikk det overraskende greit å takle sosial distansering og isolasjon. Matsuget holdt seg borte, og helse og vekt var stabil. Jeg er ikke i tvil om at det for meg handlet om at den ekstreme situasjonen Norge havnet i, minnet så mye om livet jeg hadde levd de siste årene uansett. Midt oppe i all galskapen var faktisk mitt liv blitt litt normalisert, og den opplevelsen ga en ro og aksept som ofte er viktig for å mestre overspising. Derfor er det heller ikke et paradoks for meg at jeg begynte å få problemer da samfunnet var i ferd med å åpne seg igjen. Nedtrappingen av tiltakene førte også med seg uro og uforutsigbarhet, velkjente utfordringer for overspisere. 17. mai hjalp heller ikke: Det er høytid og dermed fokus på triggermat (is, pølser og grillmat), og dessuten visste vi jo alle at årets 17. mai ville bli totalt bisarr. Alt dette er bare en litt omstendelig forklaring på at jeg gikk på en smell i midten og slutten av mai. I et par ukers tid slet jeg mer enn jeg hadde gjort på lenge. Verktøykassa var i bruk hver dag, men denne gang fungerte ikke meditasjon og mindfulness så godt som jeg skulle ønske. At mange sliter med å finne fokus akkurat nå er noe som ble tatt opp i meditasjonsappen jeg bruker, for eksempel. Så jeg falt så lang jeg var. Men som jeg lærte ifjor: Et fall er ikke et tilbakefall! At du spiser for mye i noen dager og går opp noen kilo, betyr ikke at du er dømt til å havne der du var for et år siden! Retraumatisering Jeg klarte altså å stanse en negativ utvikling før den festet grepet, og det regner jeg som en stor personlig seier. Ikke minst fordi jeg nå behandler meg selv helt alene. Det frivillige arbeidet ligger fremdeles nede, og det lille som fins av tilbud i det offentlige helsevesenet bør med rette gå til de som virkelig er i krise. Der er ikke jeg. Jeg har akseptert at jeg har en lidelse jeg kan komme til å streve med resten av livet, og jeg har metoder for å håndtere den. At jeg i det store og hele håndterer overspisingen syns jeg viser seg i mitt forhold til vekt. Tidligere var jeg opptatt av å gå mye og raskt ned, noe jeg også har vært “flink” til i perioder. Det er jeg ikke lenger. Nå vet jeg at kraftig overvekt er farlig for menn på min alder, og jeg har et ønske om å gå ned. Men jeg vet også at hard slanking kan trigge ny overspising, og derfor har jeg vært mest opptatt av å spise sunt og holde meg i form enn å telle kalorier. Det har gitt meg en ålreit helse, alt tatt i betraktning. Og det har til og med ført til vekttap, det er bare det at det har tatt mye lenger tid enn tidligere. Skal man tro forskningen, er det gode nyheter. Å gå langsomt ned reduserer faren for at du presser systemet ditt så hardt at du blir glupsulten og spiser for mye igjen, enkelt sagt. Og at jeg har hatt stabil vekt under det meste av coronafasen (med unntak av et par episoder) velger jeg å se på som en læringsfase. Ja, for å holde jevn vekt er noe av det jeg har slitt mest med. Her jeg sitter nå kjenner jeg litt på virkningen av det jeg skriver om, altså ettårsjubileet for at jeg kom ut av skapet som overspiser. Jeg er blitt intervjuet en rekke ganger, har deltatt i podkaster og har fått mange henvendelser fra andre i samme situasjon. Jeg setter selvsagt stor pris på interessen og støtten, men kjenner også på at det er belastende. Det er fint å snakke om vanskelige ting, men gjør man det for ofte kan det bli retraumatiserende, man får de vonde følelsene i reprise. Og med dem kommer også matsug. Heldigvis har det ikke vært sterkere enn at jeg ganske lett har håndtert det med verktøykassa mi denne gangen. Men det er en påminnelse om at jeg inntil videre må være på vakt. Jeg er alltid forsiktig med å sammenligne overspising med rusmisbruk, og forskere har kartlagt en rekke viktige forskjeller mellom forholdet vårt til mat og alkohol. Men jeg tror likevel at vi kan lære noe av miljøer som har behandlet fex alkoholikere i mange tiår. For egen del kommer det til uttrykk i min sans for Sinnsrobønnen, forfattet av pastor Reinhold Niebuhr en gang på 1930-tallet og nå brukt av bl.a. Anonyme Alkoholikere. Jeg velger å avslutte med hans ord, som har vært til slik hjelp og støtte for meg det siste året. Gud, gi meg sinnsro til å akseptere de ting jeg ikke kan forandre, mot til å forandre de ting jeg kan, og forstand til å se forskjellen. Reinhold Niebuhr
Hvordan Dilbert, flygerrutiner og Google hjelper meg å mestre overspising Jeg har skrevet mye om overspising det siste året, og jeg er ikke ferdig med temaet. Ikke bare er spiseforstyrrelser noe som fremdeles angår meg direkte og personlig, men jeg... Continue Reading →
Hvordan Dilbert, flygerrutiner og Google hjelper meg å mestre overspising Jeg har skrevet mye om overspising det siste året, og jeg er ikke ferdig med temaet. Ikke bare er spiseforstyrrelser noe som fremdeles angår meg direkte og personlig, men jeg har også engasjert meg i organisasjonslivet knyttet til spiseforstyrrelser. Det vil si: Jeg hadde begynt å engasjere meg, men så skjedde det du vet. Som tusener av andre spiseforstyrrede er jeg ikke lenger del av et felleskap, men må isteden klare meg helt på egen hånd. Tilfeldighetene ville ha det til at jeg like før krisen brøt løs, bestemte meg for å prøve et hjemmesnekret opplegg for å håndtere overspisingen. Systemet mitt har mange inspirasjonskilder, ikke alle like innlysende kanskje. Ta Scott Adams, skaperen av tegneserien “Dilbert”. Jeg er verken en fan av serien eller av Adams’ opptreden på nettet, men han skrev en bok jeg hadde stor nytte av i en periode av livet. Særlig denne setningen brant seg fast i minnet: “Put your goals inside your systems” Scott Adams, How To Fail at Everything and Still Win Oversatt til norsk dagligtale: For nå et personlig mål må det bli en del av dine daglige rutiner. Når noe blir en vane som “går av seg selv”, slipper du å bruke tid og mental energi på å minne deg selv om å gjøre det. Det er lett å fnyse av vaner i vår tid, der spontanitet og kreativitet ofte settes opp som rutinens motstykke (husker du diskusjonen om å sitte i kassa på REMA, rett før vi alle erfarte at kassa på REMA var en av de viktigste jobbene i landet?) Men rutiner har enorm verdi – bare spør en hvilken som helst katt (du visste at jeg ville komme dit, ikke sant?) Et av mine favoritteksempler fra menneskeverdenen er de punktvise sjekklistene som piloter gjennomgår før de tar av og lander. Den systematiske gjennomgangen av listen er en rutine satt i system, et mentalt verktøy som er med på å gjøre flyging så trygt. Jeg kom til at denne rammen ville passe meg, og gikk igang med å lage en daglig sjekkliste for å få kontroll på helsa mi. <img loading="lazy" decoding="async" width="668" height="800" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/okOMC.jpg" alt="" class="wp-image-13210" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/okOMC.jpg 668w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/okOMC-251x300.jpg 251w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/okOMC-600x719.jpg 600w" sizes="auto, (max-width: 668px) 100vw, 668px" /> Jeg vet. Det er typisk mannfolk å bruke flytrafikk til å håndtere et i bunn og grunn følelsesbasert problem! Men en sjekkliste behøver ikke bare å inneholde praktiske punkter. Jeg visste at min liste ville hvile på tre søyler: Psykologi, kosthold og mosjon. Jeg trengte noen uker med prøving og feiling før jeg kom fram til en liste som fungerte for meg. Det du finner under er altså sjekklisten jeg går gjennom hver kveld før jeg legger meg. Jeg sjekker hvert punkt eller delmål, og krysser av for om det er nådd eller ikke. Min åtte punkters sjekkliste Meditere i minst 10 minutter Spise minst ett mindfullt måltid Porsjonskontroll til alle måltider Unngå triggermat som snop, peanøtter, kake etc Registrere alt jeg spiser i Fitbit-appen Holde meg 500 kcal under Fitbit-appens daglige kalorimål Gå minst 10 000 skritt, som målt av Fitbit Gå minst 20 etasjer oppover, som målt av Fitbit Meditasjon er blitt en viktig del av livet mitt, etter at jeg gjennomførte et kurs i “mindful eating” høsten 2019. Jeg forsøker å meditere om morgenen, både fordi det da er stille og fordi en vellykket meditasjonsøvelse kan sette tonen for resten av dagen. Jeg har også erfart at det er ekstra nyttig å gjøre slike øvelser i en krisetid, da vi bombarderes med dårlige nyheter og tankene lett begynner å kverne. Veien fra “tankekjør” til overspising er kort! Å spise et mindfullt måltid, der jeg ikke lar meg distraheres av noe og fokuserer på maten og dens kvaliteter, er en del av den samme prosessen. Jeg pleier å spise et beger yoghurt med oppmerksomt nærvær rett etter at jeg har meditert, da jeg allerede er “i hakk”. Hovedpoenget med øvelsen er å minne viktigheten av et bevisst forhold til hva jeg putter i meg og hvor fort jeg spiser. Det er liten tvil om at dette er årsaken til at jeg nå spiser langsommere enn før, som er en bra ting. Porsjonskontroll behøver ikke å ha noe med mindfullness og meditasjon å gjøre, selv om jeg mener det hjelper. Jeg ser på porsjonskontroll som en mini-sjekkliste i sjekklisten: Yoghurt og frukt til frokost, tre brødskiver eller knekkebrødskiver til lunsj, én raus porsjon til middag og frukt eller yoghurt til dessert om kvelden. Så lenge jeg holder meg innenfor disse rammene, har jeg stabil vekt med lite mosjon og vektnedgang med tilstrekkelig mosjon. Litt mer tegneserieinspirasjon til det neste punktet: Den nå forlengst glemte (dessverre!) norske tegneserien “Glåmrik” hadde en stripe der poenget var at “selvdisiplin er å spise én salt peanøtt.” Dette er helt sant for meg. Salt, sukker og fett i konsentrert form (snop, chips, kaker osv) trigger et sug etter mer av samme sorten, og må rett og slett unngås så langt det lar seg gjøre. Så kommer den teknologiske delen av listen. Jeg har i flere år brukt produkter fra Fitbit, som jeg har gode erfaringer med. Aktivitetsmålerne deres er solide og relativt presise, og ikke minst er den medfølgende appen veldig detaljert og grundig. Når det er sagt kan du selvsagt bruke et annet produkt eller til og med droppe helt å bruke teknologi. Det viktige er å registrere hva du gjør av fysiske og mentale aktiviteter, og hva du får i deg. Jeg har ikke hentet dette ut av tomme luften. Meditasjon og mindfulness er anerkjente behandlingsmetoder for overspising. Det er også kognitiv atferdsterapi, der føring av mat-dagbøker står sentralt. Ved å skrive ned alt du spiser får du oversikt over din egen overspising, og mulighet til å korrigere kursen underveis. I atferdsterapi er det vanlig å skrive matdagbok på papir, men jeg fører det inn i Fitbit-appen. Dens matdatabase er typisk amerikansk og ferdigmatorientert, men det er lett å legge inn norsk mat med kaloriverdier osv. <img loading="lazy" decoding="async" width="720" height="822" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Screenshot_20200417-161718_Fitbit.jpg" alt="" class="wp-image-13236" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Screenshot_20200417-161718_Fitbit.jpg 720w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Screenshot_20200417-161718_Fitbit-263x300.jpg 263w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Screenshot_20200417-161718_Fitbit-600x685.jpg 600w" sizes="auto, (max-width: 720px) 100vw, 720px" /> Kaloribudsjett-skjermen til Fitbit-appen Det er svært viktig å legge inn alt jeg spiser, også eventuell småspising eller snoping. Jeg må altså være totalt åpen og ærlig med meg selv om hvor mye jeg faktisk spiser for at dette skal fungere. I tillegg trenger jeg det for at Fitbit-appen skal kunne beregne kaloriinntaket mitt. Det bringer meg til mitt neste punkt, som er å holde meg 500 kcal under Fitbit-appens anbefalte dagsmål for kalorier om jeg ønsker stabil vekt. Beregninger av stoffskifte i menneskekroppen er hårete saker, så jeg er ikke overrasker over at appen er upresis her. Tallet er jeg kommet til ved å se på kalorier inn, kalorier ut og vektutviklingen min over flere måneder (jeg tar bloggmottoet “I’m gonna have to science the shit out of this” høyst alvorlig!) Det er meget mulig at mitt avvik skyldes at jeg har slanket meg flere ganger før og derfor har fått redusert forbrenning, så ikke se på dette tallet som veiledende for deg. Det viktige er at jeg har noe konkret å forholde seg til, at ikke kaloriinntak og -forbrenning blir så uklart at jeg helt mister oversikten. De siste to punktene handler om mosjon. For meg er rask gange den beste formen for mosjon, for deg kan det selvsagt være noe annet. Mosjon betyr mye for min fysiske og psykiske helse, derfor har jeg satt opp et ganske ambisiøst dagsmål. Fitbit forteller meg hvor mange kalorier jeg forbrenner på turer, og det gir meg “spise-budsjettet” mitt. På dager da jeg har gått mye vet jeg at jeg kan unne meg 500 ekstra kalorier, for eksempel. Det tilsvarer en halv 200 grams sjokoladeplate (for å nevne noe jeg ikke burde spise!) Google Calendar gir oversikt Mine målsetninger strekker seg over mye lengre tid enn én dag, så jeg visste at jeg måtte finne et system for å få oversikt og holde kontroll. Løsningen ble Google Calendar, som jeg har brukt som min standardkalender i årevis. Jeg opprettet en egen kalender i Google-systemet som kun brukes til sjekklisten, og pønsket ut et system med grønne, gule og røde dager. Grønne dager er når jeg når alle mål på sjekklisten. På gule dager har jeg ikke nådd ett eller to av målene, på røde dager er det tre eller flere unådde mål. Så fører jeg det inn i kalenderen, og resultatet blir som nedenfor. Her er måloppnåelsen min for februar, mars og halve april 2020. Merk at jeg begynte å følge sjekklisten 1. februar, dagene før det har jeg ingen gode data for, men jeg overspiste en hel del. Derfor er de markert i rødt. Som du kan se er det en miks av gule og grønne dager. Jeg var ikke helt fornøyd med det høye antallet gule dager, og gjorde en endring i kriteriene (mindre strengt kalorimål) den 28. <img loading="lazy" decoding="async" width="768" height="633" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.20.png" alt="" class="wp-image-13237" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.20.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.20-300x247.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.20-600x495.png 600w" sizes="auto, (max-width: 768px) 100vw, 768px" /> Så kom mars 2020. Det er ikke spesielt vanskelig å se omtrent når alvoret gikk opp for meg! Fire dager med rødt på rad er rett og slett hjemmekarantenen jeg holdt fordi jeg lurte på om jeg hadde symptomer. Siden har det vært lite grønt. <img loading="lazy" decoding="async" width="774" height="637" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.32.png" alt="" class="wp-image-13238" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.32.png 774w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.32-300x247.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.32-768x632.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.32-600x494.png 600w" sizes="auto, (max-width: 774px) 100vw, 774px" /> Mot slutten av mars kom jeg til at kriteriene for sjekklisten trengte å endres igjen, til det du ser i listen over. Og det er dette jeg følger i skrivende stund. Gårsdagen var rød, det blir også denne dagen. Årsaken er at jeg har milde symptomer som gjør at jeg ifølge Folkehelseinstituttets råd skal holde meg innendørs. Da har jeg allerede misset skrittmålet og høydemålet mitt, og det påvirker også kalorimålet mitt slik at jeg krysser grensen på tre delmål. <img loading="lazy" decoding="async" width="774" height="451" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.38.png" alt="" class="wp-image-13239" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.38.png 774w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.38-300x175.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.38-768x448.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/Skjermbilde-2020-04-17-14.57.38-600x350.png 600w" sizes="auto, (max-width: 774px) 100vw, 774px" /> One more thing… Merk at dette er et system for å håndtere mild til moderat overspising (“binge overeating”), og at jeg ikke har grunnlag for å si at det fungerer for andre enn meg – utover det faktum at det er basert på eksisterende behandlingsmetoder. Jeg har selvsagt opplevd matsug etter at landet ble kastet ut i unntakstilstand og sosial isolasjon, og har også fått i meg noen tusen kalorier med triggermat. Men overspisingsepisoder av den typen jeg ellers har opplevd i vanskelige perioder har jeg vært forskånet for. Jeg vet dette fordi jeg har lagt inn en ekstra kontroll på systemet: Hver fredag kl. 0800 går jeg på vekten. Tallet setter jeg opp mot fargene på kalenderen: Når systemet fungerer som det skal, vil en uke med et flertall av grønne dager gi vektnedgang, flest gule dager fører til at jeg holder vekta mens en overvekt av røde dager er et varsel om økning. Vekta er ikke et mål i seg selv men en “kanarifugl i gruven”, et tydelig forvarsel om at noe ikke stemmer. Jeg er klar over at dette er et omstendelig system. Det krever ganske mye innsats å lage seg sin egen sjekkliste og venne seg til å føre inn data hver eneste dag. Men som Scott Adams helt riktig påpeker: Når du legger mål inn i det daglige systemet ditt, går det etter en tid av seg selv. Der jeg er nå, reflekterer jeg ikke engang over at jeg har pålagt meg selv et strengt regime. Å notere i appen at jeg har spist et eple går på autopilot. Sjekklisten min har, slik sjekklister er ment å gjøre for flygere, gitt kontroll over noe som er avgjørende viktig i livet mitt. Samtidig har det frigjort tid og mental energi til å gjøre andre ting. Som å glede jeg meg over at jeg har noe å holde meg til i en usikker tid, et fast punkt i tilværelsen som gir meg en følelse av kontroll i en situasjon som ellers er preget av så mye maktesløshet.
Kan koronakrisen heve vitenskapens status?
Nå minnes vi om hvor viktig vitenskap er for å leve et godt liv. Det bør vi ta med oss videre. “Everyone is entitled to his own opinion, but not to his own facts,” sa den amerikanske politikeren Daniel Patrick... Continue Reading →
Nå minnes vi om hvor viktig vitenskap er for å leve et godt liv. Det bør vi ta med oss videre. “Everyone is entitled to his own opinion, but not to his own facts,” sa den amerikanske politikeren Daniel Patrick Moynihan i sin tid. Vi kan trygt si at mange har tatt seg den luksus å ignorere denne sannheten de senere år. Bevares, antivitenskapelige holdninger har vært et problem siden starten på den vitenskapelige revolusjonen på 1600-tallet, men med sosiale medier og mer eller mindre organiserte desinformasjonskampanjer ble det tatt til et nytt og skremmende, ja faktisk talt dødelig nivå i tilfellet antivaksinasjon. For få uker siden var min Facebook-feed full av innlegg om “folkeopprøret mot klimahysteriet” og konspirasjonsteorier om vindmøller, elbiler og 5G. Nå er det informasjon om virus, faglig begrunnede smittevernråd og oppfordringer om å “senke kurven” som dominerer. Det siste er en påminnelse om at våre liv for tiden faktisk styres av matematikk. Det er epidemiologenes modeller for hva som kan skje som har styrt politikernes valg, og samsvaret mellom teori og praksis ser vi hver dag i oppdateringene fra Folkehelseinstituttet. Kortversjon: Forskning funker, folkens. Og det har det gjort lenge. Sant å si er det svært få aspekter ved våre moderne liv som ikke er berørt av vitenskapen eller er produkter av den, fra lyset du skrur på om morgenen til frokosten du spiser og klærne du tar på deg. Vi spiser, puster og drikker fysikk, kjemi og biologi. Matematikk styrer livene våre på talløse måter også når det ikke pågår en pandemi. Men den tette integrasjonen med hverdagen har gjort det lett å ta vitenskapen for gitt. Den bare er der, som lys og luft. Helt til et virus fra Kina minner oss om hvordan verden var før vitenskapen fantes. I disse dager snakkes det mye om hva som kommer til å skje etter pandemien. Om hvordan vi kommer til å leve, jobbe og reise (eller kanskje ikke reise i det hele tatt). Klok av skade skal jeg vokte meg for å si noe skråsikkert om status for menneskeheten om et halvt år eller et år. Smartere folk enn meg får ta den jobben. Isteden vil jeg si noe om hva jeg håper vil skje når vitenskapen har vunnet slaget mot viruset, og vi alle kan gå tilbake til å slutte å tenke på smittekurver og prognoser hele tiden. Jeg håper at hver og en av oss tar vitenskapen mer på alvor, at vi ikke så lett lar oss forføre av løse påstander og falske nyheter. At vi ikke oppfatter virkeligheten som en buffet der vi kan forsyne oss med fakta som passer oss og la de ubehagelige sannhetene bli liggende igjen. Og nei, jeg snakker ikke bare om klimaforskning. Det samme kan sies om manges forhold til genmodifisert mat og demografiske prognoser, for eksempel. Dette er heller ikke noe som er forbeholdt en bestemt politisk fløy: Det går tydeligvis fint an å mene at menneskeskapte klimaendringer er reelle og samtidig insistere på at kjernekraft er den farligste energiformen. Regjering og Storting har vist seg oppgaven voksne i den aktuelle situasjonen, det gir håp om at de i fremtiden vil behandle annen og like velfundert vitenskap med samme alvor. Det åpenbare eksempelet er havet av forskning som viser at vi bør komme igang med det grønne skiftet på ordentlig sånn omtrent i forgårs. At skiftet også innebærer smertefulle valg rundt nedtrapping av oljevirksomheten, og at handlingslammelse på dette området vil føre til menneskelig lidelse og død like sikkert som om det var en pandemi vi snakket om. Til sjuende og sist er vår nåværende situasjon en påminnelse om grensene for menneskelig makt og innflytelse på kloden. To hundre år med industrialisme og befolkningseksplosjon har gitt oss en klode som er formet i Homo sapiens’ bilde, med mennesker og tegn på menneskelig aktivitet overalt. Tusener av dyre- og plantearter lever på vår nåde – vil vi utrydde tigeren eller den afrikanske elefanten kan vi lett gjøre det. Vi er, som Stewart Brand sa det, lik guder på jorden (han fortsatte med å si at vi burde bli mye flinkere til å være det!) Vitenskapen (der var den igjen!) kan berette at klodens virkelige herskere er myriadene av bakterier og virus som bodde her i milliarder av år før oss, og som vil trives lenge etter at vi er blitt støv. Covid-19 er en påminnelse om hva som skjer når vi ikke lytter til forskere som studerer mikroorganismene, og som har advart mot flybårne pandemier siden AIDS-epidemien brøt ut. Så ja: Jeg håper at vi får større respekt for vitenskapen og via den for naturen. Det er lett å se på vitenskap og sannhet som en slags intellektuell lek, men i disse dager erfarer vi at det er blodig alvor. Den som nå velger å trosse Moynihans visdomsord og insisterer på retten til å velge sine egne fakta, risikerer å bøte for det med sitt eget og andres liv. * * * Bildet øverst er et portrett av Edward Jenner, den britiske legen som begynte å vaksinere mot den dødelige sykdommen kopper på 1790-tallet. Få enkeltpersoner har bidratt til å redde flere liv enn Jenner.
For tre måneder siden skrev jeg om Norges vei mot 2030. Hvordan ser spådommene ut idag? I bloggpostingen “Norge i 2030: 10 tanker om de neste 10” går jeg gjennom en rekke viktige fremtidstrender for landet vårt, som økonomisk vekst,... Continue Reading →
For tre måneder siden skrev jeg om Norges vei mot 2030. Hvordan ser spådommene ut idag? I bloggpostingen “Norge i 2030: 10 tanker om de neste 10” går jeg gjennom en rekke viktige fremtidstrender for landet vårt, som økonomisk vekst, befolkningsutvikling, energi, miljø, politisk klima, kommunikasjon og teknologi. Postingen ble skrevet rundt årsskiftet 2019/2020, da Covid-19-utbruddet stort sett ble sett på som et internt kinesisk fenomen som neppe kom til å påvirke oss særlig. Slik er det ikke lenger, selvsagt. Når dette skrives er vi midt i en global pandemi med raskt voksende dødstall i de fleste land. Også i Norge er situasjonen uavklart, selv om vi så langt ser ut til å ha håndert krisen bedre enn andre europeiske land. Men heller ikke vi vil slippe unna en økonomisk nedtur som vil føre til lav eller negativ vekst, og i verste fall kan gi hele bransjer (som fly- og cruiseindustrien) et grunnskudd. Det som skjer nå er et klassisk eksempel på en “svart svane”, etter boka «The Black Swan» fra 2007 av økonomen Nassim Taleb. Hans hovedpoeng er at brå og uforutsigbare hendelser uvegerlig vil kullkaste de fleste spådommer om fremtiden: Skuddene i Sarajevo i 1914 gjorde de fleste av datidens fremtidsvisjoner uaktuelle. Jeg baserer mine tanker om fremtiden delvis på prognoser som krever jevn utvikling over tid, og nå er vi altså midt oppe i et slikt trendbrudd som Taleb er så opptatt av. Dette har jeg tatt høyde for i postingen min, i et eget avsnitt om mulige svarte svaner. <img loading="lazy" decoding="async" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/The_Hot_Zone_cover.jpg" alt="" class="wp-image-13200" width="304" height="415" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/The_Hot_Zone_cover.jpg 270w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/04/The_Hot_Zone_cover-220x300.jpg 220w" sizes="auto, (max-width: 304px) 100vw, 304px" /> I ettertid ergrer det meg litt at jeg ikke nevner en global pandemi spesifikt, da dette er noe jeg vært opptatt av siden jeg leste Richard Prestons “The Hot Zone” i 1995. Bokas hovedfokus er på ebola og andre blødningsfebre, men skildringen av smitte fra dyr til mennesker (flaggermus i tilfellet ebola) og hvordan virus fra Sentral-Afrika kan spres i til hele kloden via vanlige rutefly, virker skremmende aktuell idag. Jeg tenkte på Prestons bok under SARS-utbruddet i 2003 og under svineinfluensaen i 2009 – og jeg burde ha tenkt på det her. Men nok selvpisking. Det er nemlig tatt høyde for pandemien i postingen under avsnittet med overskriften “Økonomisk krise”: “Statistisk sett er det ganske sannsynlig at vi i løpet av 2020-tallet vil oppleve nok en global økonomisk krise. Det faktum at vi ikke aner når det skjer eller nøyaktig hva som vil utløse den, gjør den kommende finanskrisen til en arketypisk svart svane.” Joda, Covid-19 er en svært alvorlig pandemi og vi har gode grunner til å frykte den (jeg er definitivt redd for den). Men samtidig er den ingen ny svartedau, og neppe noen ny spanskesyke. Dødstallene i seg selv blir neppe store nok til å snu samfunnet på hodet. Virkningen av pandemien blir indirekte, via økonomi og sosiale og psykologiske endringer. Det snakkes mye om hvor annerledes verden vil være etter dette, og mye av det er definitivt sant. Men det vi også lærer av historien er at det meste forblir det samme. Spanskesyken i 1918 hadde mange konsekvenser utover de massive dødstallene (mellom 17 og 100 millioner døde). Det er blant annet hevdet at den bidro til de alliertes seier over Tyskland i først verdenskrig, og drev fram krav om velferdsstater med offentlig helsestell i Europa. Men svært mye ble ved det gamle. Det britiske imperiet fortsatte å dominere verden militært. USAs marsj mot økonomisk dominans var ubrutt. Sovjetunionen, som oppsto før pandemien, vaklet videre langs sin katastrofale bane. Kapital sto mot arbeid, som før. Teknologiene fra før-pandemitiden – bilen, flyet, radioapparatet – fortsatte sin seiersmarsj. Det samme gjorde kunst og vitenskap, som begge gikk inn i en gullalder (tenk relativitetsteori og kvantefysikk, film og musikk) i årene etter pandemien. Når dramatiske hendelser rammer oss, kommer vi lett i en “ingenting blir det samme etter dette”-modus. Det stemmer ikke nødvendigvis med de historiske erfaringene. Igjen: Dette er ikke ment som en bagatellisering av det som skjer nå. Det er bare en påminnelse om at sivilisasjonen vår er robust, og når en krise er overstått vender vi tilbake til problemene og mulighetene som opptok oss før krisen. Så hva betyr dette for mine ti spådommer om Norge i 2030? Vel, det er liten tvil om at det som nå skjer vil påvirke flere av dem, kanskje såpass radikalt at de vil virke latterlige om få år. Men jeg tror flertallet vil stå seg, rett og slett fordi fenomenet de representerer er mye større og mer langsiktig enn den pågående pandemien (selv om det er vanskelig å tro akkurat nå). Så jeg lar teksten bli stående som den er, og så får jeg heller komme tilbake til den med jevne mellomrom for å sjekke status opp mot virkeligheten. Som fremtidsforskeren Erik Øverland har sagt: “Fremtidsforskning er å ta feil på interessante måter”. Sjelden har det vært sannere enn idag.
Om trøstespising i krisetider “Mer hjemmetid gir godteri-boom” skriver NRK, og bekrefter inntrykket jeg har fått via sosiale medier. Det har vært mange innlegg om overfylte kjøleskap, sjokolade og potetgull i det siste, for å si det slik. Det er... Continue Reading →
Om trøstespising i krisetider “Mer hjemmetid gir godteri-boom” skriver NRK, og bekrefter inntrykket jeg har fått via sosiale medier. Det har vært mange innlegg om overfylte kjøleskap, sjokolade og potetgull i det siste, for å si det slik. Det er ikke småtteri vi snakker om heller: “Salget i ukene 11 og 12 viser en volumøkning på nesten 50 prosent for sukkervarer, sammenlignet med tilsvarende uker i fjor. Det viser tall fra AC Nielsen, som innhenter data fra alle landets dagligvarebutikker.” Coop-kjeden melder om en økning i godterisalget med 19 %, mens kjeks har økt med hele 39%. Kommunikasjonsdirektøren forklarer veksten med at “det virker som folk er mer opptatt av hjemmet og av å kose seg med god mat på kveldene”. Ja, det er vel også en måte å se det på. Jeg forventer meg en litt mer inngående forklaring fra forskningsmiljøet, men når NRK snakker med en kostholdsforsker på universitetet i Agder sier han: “Mange sitter nok med en følelse av det ikke er hverdag lengre, man får en følelse av helg eller ferie.” Det er her jeg lurer på om noen av forskerens poenger forsvant i redigering. For alvorlig talt: Hovedårsaken til at folk spiser mer godteri mot en bakgrunn av pandemi, konkursras, børskrakk, massepermitteringer, karantene og sosial isolasjon kan da virkelig ikke være at vi alle har fått den gode feriefølelsen? På stående fot kan jeg komme på langt mer plausible forklaringer, som for eksempel at hundretusener av foreldre nå er stuet sammen med ungene sine dagen lang og trenger noe å motivere dem med. Eller – og det overrasker sikkert ikke når det kommer fra meg – kanskje også det henger ihop med at flere enn normalt trøstespiser? Jeg har pleid å si at halve Norge nå har samme arbeidsforhold som jeg har hatt i tretti år (alene på hjemmekontor), og nok en gang sier jeg: Velkommen til mitt liv! Jeg har brukt snop til å dempe uro og bekymringer i lange perioder av livet. Jeg vet alt om hvordan en neve peanøtter kan løfte humøret, fordi jeg har opplevd så mye bekymring og uro på familiefronten de senere åra. Så tro meg når jeg sier at jeg vet hvordan det føles å leve med en konstant strøm av dårlige nyheter, og hele tiden gå og vente på at noe dramatisk og negativt skal skje i livet. Ta deg en bolle med god samvittighet Her er poenget mitt: Så sant du ikke har en spiseforstyrrelse, som jeg og mange med meg har, skal du ikke bekymre deg for at du eventuelt trøstespiser nå. Du kommer nok ikke til å bli spiseforstyrret av dette, og når situasjonen blir normal igjen (og det vil den!) vil de eventuelle kiloene du legger på deg i karantene skli av når du begynner å bevege deg normalt. Det er ingen skam å trøstespise (det heter så fordi det faktisk gir trøst og lindring), og det finnes langt verre ting å håndtere vanskelige følelser med enn en plate melkesjokolade (Vinmonopolet, jeg ser på deg). Det går til og med an å lære noe av denne erfaringen. Hvis du noensinne har lurt på hva det er som gjør at mange av oss har blitt så store og tjukke, har du mye av svaret her. Den behagelige følelsen du får i kroppen når du ser på Netflix og spiser en skål med potetgull, det er den mange av oss overspisere er på jakt etter. Følelsen av at lyset i kjøleskapet er det klareste lyset i hverdagen din? Velkommen i klubben! Og om du skulle gå opp en kilo eller to i løpet av denne perioden, tenk da på hvordan overspising over mange år kan påvirke kroppen. Hvis du derimot er en av dem som har en spiseforstyrrelse, eller mistenker at du har det, er det annerledes. Da kjenner du kanskje på det samme som meg, at vi nå er ekstra sårbare for overspisingsepisoder (jeg kan høre en pose peanøtter rope på meg fra kjøkkenskapet mens jeg skriver dette). Har du et hjelpetilbud håper jeg det er tilgjengelig under krisa, og at du får benyttet deg av det. Har du det ikke, ser det ut til at Rådgivning om spiseforstyrrelser og Spiseforstyrrelsesforeningen holder sine hjelpelinjer åpne. Det er også ting man kan gjøre på egen hånd, det får bli tema for en egen bloggposting. Uansett hvor du befinner deg på spisespekteret: Ta vare på deg selv i denne unntakstilstanden, ikke døm deg selv for hardt om du tar deg en bolle og vit at det kommer bedre tider! Kilden til bildet øverst er Wikipedia (CC BY-SA 4.0)
Hva en gammel kattefrøken har lært meg om å takle tap Hver eneste morgen er ritualet det samme. Ada, vår snart 14 år gamle hunnkatt, gjør seg ferdig med frokosten og setter seg midt på stuegulvet. Hun plirer mot meg... Continue Reading →
Hva en gammel kattefrøken har lært meg om å takle tap Hver eneste morgen er ritualet det samme. Ada, vår snart 14 år gamle hunnkatt, gjør seg ferdig med frokosten og setter seg midt på stuegulvet. Hun plirer mot meg og gjør en liten kunstpause før hun lager en kort kvitrelyd. Mrrrp! Det er signalet til at jeg skal reise meg og åpne balkongdøra. Når jeg har lystret ordre smetter Ada ut på balkongen og hopper opp på balkongkanten der den lille plastskålen med utevann (som selvsagt smaker bedre enn vannet hun får inne) er plassert. Det er mitt signal til å sette kaffekoppen på bordet, løpe ut i gangen og trive på meg fottøy og ytterklær. Så snart jeg står foran balkongen i første etasje, tripper Ada ned kattetrappa jeg har snekret. Halen peker ivrig i været, snuten værer mot den skarpe vinterlufta, ørene vris i alle retninger for å fange opp lyden av eventuelle hunder på morgentur i parken der vi bor. Når formalitetene er overstått setter Ada seg i bevegelse, og vi er klare for morgentur. Vi går den samme ruta hver dag, rundt blokka i borettslaget på Oslos østkant. Ada lusker rundt i buskene, undersøker flekker som strøkets hannkatter har laget på veggene og stirrer lengselsfullt på småfuglene hun er blitt for treg i avtrekket til å ta igjen. Noen ganger hilser vi på en nabo, ofte står vi bare helt stille sammen og nyter morgenstillheten. Det er et av dagens beste øyeblikk for meg, og jeg har en sterk følelse av at Ada opplever det på samme måte. For et år siden så det veldig annerledes ut. Jeg satt på stua og drakk kaffe hver morgen, døra til verandaen var åpen og Ada var ute på tur med broren Linus. Slik de hadde gjort hver dag siden de fikk gå fritt på egen hånd, nesten fram til den tunge dagen i fjor høst da Linus fikk konstatert aggressiv kreft og vi måtte ta den siste turen til dyrlegen. Jeg hadde mistenkt at det var denne veien det ville gå, og forsøkte å forberede meg mentalt i ukene før det skjedde. Likevel var det å miste Linus ulidelig smertefullt, noe jeg skrev om i en bloggposting som ble mye delt i fjor høst. Det jeg ikke skrev om den gang, var at vi var flere om sorgen og at en av dem hadde fire bein. Ada hadde også lagt merke til at broren ikke var frisk, og i dagene før han døde virket det som om hun slet med å forholde seg til en katt som plutselig var blitt tynn og kraftløs. Likevel glemmer jeg ikke hvordan hun noen timer før vi tok ham til dyrlegen satte seg og vasket hodet hans, slik hun alltid pleide å gjøre da de var små. Etter at vi kom hjem uten Linus, var det tydelig at Ada bare trodde han var ute en tur. Det hendte jo han stakk avgårde på egen hånd, men om det varte mer enn et par timer ble hun alltid urolig. Så også nå. Hun gikk ut for å lete etter ham, senere ble hun sittende i vinduskarmen og speide ut i nattemørket. Det tok uker før Ada sluttet å gå rundt i leiligheten og kalle på Linus hver gang jeg serverte middag. Da hadde jeg lagt merke til en annen endring. Hun nektet plent å spise bløtforet de to hadde spist sammen i 12 år. Tunfisken hun hadde kastet seg over ble nå liggende i skåla, og jeg brukte en uke på å finne en erstatning hun kunne leve med. Snart gjentok det samme seg med tørrforet de hadde delt i alle år. Det var da jeg skjønte (husk at jeg er en stor, treg mann som forsøker å forstå en smart liten katt) at dette antagelig var en reaksjon på brorens død. At atferden jeg var vitne til rett og slett var en del av Adas sorgprosess. At mange dyr har et følelsesregister har forskere visst i årevis. Charles Darwin, han med utviklingslæra, skrev faktisk hel bok om dyr og følelser. I Norge har veterinær Bergljot Børresen skrevet om dette i bøker som “Kunsten å bli tam”, min favoritt om temaet er “When Elephants Weep – The Emotional Lives of Animals” av Jeffrey Masson. Her presenterer forfatteren mange eksempler på dyr som ikke bare viser “basisfølelser” som glede og frykt, men også mer komplekse reaksjoner som sorg. At elefanter og sjimpanser sørger over døde slektninger er for eksempel vanlig. Samtidig er Massons bok en påminnelse om at dyr ikke nødvendigvis sørger på menneskevis. <img loading="lazy" decoding="async" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/20200320_082741-768x1024.jpg" alt="" class="wp-image-13166" width="458" height="610" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/20200320_082741-768x1024.jpg 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/20200320_082741-225x300.jpg 225w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/20200320_082741-1152x1536.jpg 1152w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/20200320_082741-600x800.jpg 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/20200320_082741-945x1260.jpg 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/20200320_082741.jpg 1530w" sizes="auto, (max-width: 458px) 100vw, 458px" /> Ada kommer fra en helt annen gren av livets tre enn den hårløse apen Eirik, og har en hjerne som er rundt 40 ganger mindre enn min. Selvsagt har hun tanker og følelser, men det ville være respektløst mot katteslekta å tro at hun tenker og føler nøyaktig det samme som meg. Selv om hun har tårekanaler er Ada ikke i stand til å gråte på menneskevis når hun er lei seg, og ansiktet hennes mangler musklene som gjør det mulig å se trist ut. Som katteeier vet jeg at kroppsspråket og lydene til mitt favorittdyr ofte kan være vrient å forstå. Mens hunder er som han du vet på Facebook som skriver med STORE BOKSTAVER og utropstegn for å være sikker på at du får med deg budskapet, er katter som samtidslyrikere. Lavmælte, underfundige og tvetydige, ganske krevende å forstå (men til de grader verdt innsatsen). Så ja, det blir til at jeg må tolke Adas atferd. Når hun nekter å spise mat og unngår Linus’ favorittsteder tror jeg at hun prøver å unngå trigge vonde følelser, slik jeg lar være å søke på “cat” i foto-appen fordi det alltid dukker opp bilder av Linus. Stundene da hun sitter midt på stuegulvet og ser fortapt ut, mens hun mjauer sårt? For meg er det katteversjonen av å gråte over en tapt bror. Turene våre ser jeg som et forsøk på å skape en ny hverdag uten Linus, det som på menneskespråk kalles sorgarbeide. På samme måte tolker jeg at den tidligere menneskesky Ada nå er blitt fangkatt som hilser på fremmede i parken. Hun virker mer tilfreds nå enn hun har vært siden Linus ble syk, og det er i stor grad takket være hennes egen innsats. Det sies ofte at det ikke finnes “riktige” eller “feil” måter å sørge på. Vi må alle finne vår egen vei gjennom tap og sorg. Men når det er sagt kan det være mye å lære av andres erfaringer. Det finnes fagfolk, venner og slektninger å snakke med, innsiktsfulle bøker og artikler å lese, samtalegrupper på og utenfor nettet. Og – vil jeg påstå – et og annet å lære av dyra våre. For meg har Ada vært en slik læremester. Tre lærdommer Det første og viktigste Ada minner meg om, er at mens jeg skal tillate meg å sørge er det klokt å ikke retraumatisere meg selv. En venninne av meg mistet sin pus noen måneder før Linus døde, og kvittet seg med nesten alle tingene hans. Ikke for å glemme eller fordi hun aldri vil ha katt igjen, men rett og slett for å slippe å bli lei seg å se hans ting hver dag. Adas andre lærdom er å unngå å isolere seg sosialt, en vanlig sorgreaksjon jeg selv har hatt tidligere i livet mitt. Etter de første ukene med sjokk var Adas løsning ikke å krype inn i klesskapet og sture, men å være mer sammen med menneskefamilien sin og hilse på fremmede utendørs. Jeg pleide å si at Ada har en liste med fem favorittpersoner i hele verden. Nå står det minst fem til på den lista, og jeg er stolt over å si at en av dem er meg. Det tredje hun minner meg om er hvor hjelpsomt det er å finne på noe nytt. Det var Ada som tok initiativet til å begynne å gå tur i fjor høst, og fordi hun som katter flest er rutinevesen på sin hals har vi holdt på den nye vanen. En ny hobby, nye folk, et nytt treningsopplegg eller noe så enkelt som å prøve en ny type mat. Alle hjerner har godt av å utfordres, men for hjerner i sorg er det kanskje ekstra verdifullt. Ingen av punktene er spesielt geniale eller nyskapende, du finner lignende råd i alle artikler om sorgarbeid. Men det var altså ikke en psykolog men et pelskledt vesen med en hjerne litt større enn en valnøtt som fant ut av dette, helt på egen hånd. Spør du meg er det imponerende. Og hvis det er slik at mennesker og katter kan komme fram til likelydende svar på vanskelige spørsmål, da snakker vi vel egentlig om en slags universell visdom? Opprinnelig publisert i bladet Aristokatt, mars 2020. <img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="683" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/img_0608-1-1024x683.jpg" alt="" class="wp-image-13170" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/img_0608-1-1024x683.jpg 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/img_0608-1-300x200.jpg 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/img_0608-1-768x512.jpg 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/img_0608-1-1536x1024.jpg 1536w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/img_0608-1-2048x1365.jpg 2048w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/img_0608-1-600x400.jpg 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/03/img_0608-1-945x630.jpg 945w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" />
Hvor godt traff jeg på fremtiden? Kapittel 8: En samlet verden
Et gjennomtenkt og velment kapittel som er blitt overkjørt av brutale historiske realiteter Hvor tok jeg feil? Kapittel 8 (kan som vanlig leses i sin helhet på bokhylla.no) tar for seg globalisering og hva den har gjort og kan komme... Continue Reading →
Et gjennomtenkt og velment kapittel som er blitt overkjørt av brutale historiske realiteter Hvor tok jeg feil? Kapittel 8 (kan som vanlig leses i sin helhet på bokhylla.no) tar for seg globalisering og hva den har gjort og kan komme til å gjøre med verden. Beskrivelsen av fenomenet virker kanskje vel detaljert og overpedagogisk, men i 1999 var ordet fremdeles ikke i så vanlig bruk som idag. Én faglig feil peker seg ut ganske umiddelbart: “Før 2020 vil de fleste land i det rike nord rammes av eldrebølgen, som gjør at det kan bli mangel på arbeidskraft”. Her tar jeg litt for hardt i. Selv om eldrebølgen er begynt å bli merkbar i noen land, vil det fremdeles ta et tiår eller to før vi for alvor ser effekter i arbeidsmarkedet. Setningen “på internett kan ingen se hvem du er eller hvor du bor, det er som er viktig er hva du har å si” har heller ikke tålt tidens tann godt, for å si det mildt. I 1999 var euroen fremdeles et fremtidsprosjekt, og når jeg skriver at “euroen vil føre til at EU-landene får en felles økonomi” kan vi trygt konstatere at det fremdeles er et stykke igjen dit. Ditto for “mange tror at euroen kan føre til en kjempestat av samme slag som USA”. Her er teksten preget av av bøker og artikler som så på EU som en fremtidig supermakt side om side med USA. Men jeg tar et forbehold om stor folkelig motstand mot en stadig tettere EU-integrering, selv om jeg ikke ser for meg at land vil forlate unionen av den grunn (få om noen gjorde det i 1999). Hva fikk jeg ikke med meg? At skepsisen mot globalisering og innvandring skulle vokse seg så sterk som den har blitt, og at nasjonalisme igjen skulle bli en viktig drivkraft i europeisk politikk, så jeg ikke komme. At USA skulle få en isolasjonistisk president som jevnlig truer med å oppløse NATO og åpent beundrer statsledere som motarbeider internasjonalt samarbeid, kunne jeg heller ikke tenke meg. Ei heller at uttrykk som “global elite” og “globalist” ville bli slagord for ekstremister av ymse avskygninger. Som fremtidstenkere flest i 1999 var jeg preget av den fredelige avslutningen på den kalde krigen, og liberale verdiers frammarsj på kloden. Francis Fukuyamas “The End of History” virket fremdeles frisk og relevant. Hvor fikk jeg rett? Det mest treffende underkapitlet er “Krig og fred i fremtiden”. Her forklarer jeg hvorfor vi ikke har fått noen ny konflikt à la annen verdenskrig, og ser så på hvordan dette vil forme fremtidens kriger. Teksten er ganske preget av Martin van Crevelds moderne klassiker The Transformation of War. Sterkt påvirket av hendelser i nærområdene (som den første palestinske intifadaen) tegner israeleren van Creveld et bilde av fremtidens kriger som langt mer kaotiske og lokale enn konfliktene som dominerte det 20. århundre. Følgelig skriver jeg: “Nå begynner vi å se hvordan fremtidens kriger kan bli. De foregår ikke mellom to rike stormakter i Europa, men mellom folkegrupper i fattige deler av verden. Krigene handler ofte om forskjeller i religion, språk eller levemåte.” Det er ikke vanskelig å tolke flertallet av konflikter etter 1999 innenfor disse rammene. Det mest slående unntaket er selvsagt USAs kriger i kjølvannet av 11. september-angrepene, men selv her handlet det til sjuende og sist om “forskjeller i religion, språk eller levemåte”. Som van Creveld spådde viste USAs teknologiske overlegenhet seg å være utilstrekkelig. Krigene i Irak og Afghanistan ble i praksis tapt, ikke minst fordi motstanderen tok i bruk prinsipper for asymmetrisk krigføring. Dette angår også Norge: Mens vi har et forsvar som er bygd for å motstå et konvensjonelt angrep østfra, har vi siden 1999 kun deltatt i typiske van Creveld-kriger (Afghanistan, Libya). Den farligste krigeren i det 21. århundre blir ikke en amerikansk robotsoldat med datahjerne. Det blir en ung gutt fra et fattig land utstyrt med et automatgevær. Fremtiden: Hva skjer etter 2000? Hva er fremdeles uavklart? Det store spørsmålet er om dagens trend vil snu, og vi igjen vil se økende internasjonalt samarbeid og globalisering. På kort sikt vil mye avhenge av om de nye nasjonalistene klarer å innfri. Storbritannia blir et særlig interessant eksempel: I skrivende stund planlegges en kraftig innstramming av innvandringspolitikken i kjølvannet av Brexit. Vi snakker om kontinentets mest internasjonalt orienterte økonomi, som er helt avhengig av jevn tilførsel av arbeidskraft utenfra og som også har en eldrebølge i emning. Det er vanskelig å se hvordan dette regnestykket skal gå opp, og hvis prosjektet mislykkes kan pendelen raskt svinge tilbake. <img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="649" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Hyperloop_all_cutaway-1024x649.png" alt="" class="wp-image-13157" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Hyperloop_all_cutaway-1024x649.png 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Hyperloop_all_cutaway-300x190.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Hyperloop_all_cutaway-768x487.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Hyperloop_all_cutaway-600x380.png 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Hyperloop_all_cutaway-945x599.png 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Hyperloop_all_cutaway.png 1394w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> En variant av Elon Musk-konseptet Hyperloop kan gjøre dagpendling mellom kontinenter til en realitet i en fjern fremtid. Jeg skriver også om muligheten en at kloden samles til én stat, men dette har et svært langsiktig perspektiv. En rekke ting må falle på plass hvis Verdensstaten skal realiseres. Jordas befolkning og økosystemet må ha stabilisert seg på et nivå som eliminerer plass- og ressursmangel som krigsårsak. Forskjellene i levestandard mellom nord og sør må også utjevnes, slik at fattigdom og nød ikke lenger blir en drivkraft bak krig og massemigrasjon. Ny teknologi kan la oss dagpendle mellom kontinenter og gjøre konseptet “verdensborger” til en realitet. Vi snakker i så fall om tog som går i lufttomme rør i tusener av km/t, eller virtuell virkelighets-teknologi så avansert at vi kan “teleportere” oss hvor som helst. Frokost i Tromsø, lunsj i Sydney. Hva forteller det om de kommende 20 årene? Den viktigste lærdommen man kan trekke av kapittel 8 er at det vanskeligere å spå om den politiske og sosiale fremtiden enn om teknologi (mer om det i en senere posting!) Sannsynligvis vil vi leve med økt nasjonalfølelse og motstand mot overnasjonalitet og globalisering i lang tid fremover. Samtidig er det lite som tyder på at verdensøkonomien blir mindre globalisert. Vi er blitt altfor avhengige av den verdensomspennende just-in-time-økonomien til at vi kan snu nå. Så joda: Det er populært å sutre over at elektronikk lages i Øst-Asia og snakke om å flytte produksjonen “hjem”, men folk flest ville aldri være villige til å betale hva det faktisk ville koste oss å flytte produksjonen av fex iPhone til Norge. Min vurdering av kapittel 8 Selv om jeg treffer blink på skildringen av fremtidens krigføring og generelt har et balansert syn på globalisering, virker kapitlet utdatert sett i lys av 2020-virkeligheten. Her begår jeg en kardinalfeil som fremtidstenker: Jeg er for preget av populære tanker i samtiden og mister det lange blikket på fortid og fremtid. Derfor må det trekkes tre prikker. Alle artiklene i serien
Hvor godt traff jeg på fremtiden? Kapittel 7: Kan den farlige fremtiden unngås?
Et overraskende avansert kapittel med flere politiske elefanter i rommet Hvor tok jeg feil? Den største faglige feilen, eller kanskje rettere unøyaktigheten, kommer tidlig i kapittel 7 (som kan leses i sin helhet på bokhylla.no): “Kanskje får vi en ny... Continue Reading →
Et overraskende avansert kapittel med flere politiske elefanter i rommet Hvor tok jeg feil? Den største faglige feilen, eller kanskje rettere unøyaktigheten, kommer tidlig i kapittel 7 (som kan leses i sin helhet på bokhylla.no): “Kanskje får vi en ny masseutdøing i det 21. århundre.” Det er liten tvil om at vi er på vei mot det som kalles den “sjette masseutdøingen” (jeg bruker den femte, asteroiden som traff Jorda for 66 millioner år siden, som åpning på kapitlet). Og blir det så ille, vil det skje fort. Men ikke fort i menneskelig forstand. Prosessen vil ikke fullføres i løpet av de neste 80 årene, den vil isteden rulle og gå i hundrevis av år framover. Dette er kun et øyeblunk for paleontologer, men så mye lengre enn et menneskeliv at det blir vanskelig for folk flest å forholde seg til det. Helt i slutten av kapitlet har jeg også setningen “Vi må kanskje finne oss i at vi ikke kan få så mange barn vi vil. ” Auda. Nå ser vi at “problemet” faktisk er det stikk motsatte: Vi har så lave fødselstall i Norge og i over 100 andre velstående land at politikken går i stikk motsatt retning – myndighetene setter mye inn på å få oss til å føde flere barn. Jeg setter hermetegn rundt ordet, for at veksten i folketallet etterhvert vil bli snudd til et fall er enormt gode nyheter for alle andre arter enn Homo sapiens. Og fordi vi er avhengige av alle andre arter på Jorda, er det på sikt også godt nytt for oss at det blir færre av oss. Der har jeg faktisk rett, selv om det fremdeles er veldig vanlig å se på befolkningsvekst som et ubetinget gode. Hva fikk jeg ikke med meg? Jeg fanget ikke opp hvor opptatt vi i 2020 ville være av teknologiske løsninger og enkle markedsmekanismer i miljødebatten. IT-revolusjonen de siste tiårene har skapt inntrykk av at det innoveres mye på de fleste felter av teknologien og økonomien, og dermed får vi et fokus “kvikk fiks”-løsninger som elbiler, karbonkvoter og skatteincentiver. Jeg har vært på konferanser der folk sto i kø for å snakke om Tesla og kvotehandel, og der prat om at “det grønne skiftet” vil kreve en større omlegging av samfunn og livsstil ble avfeid som moralisme og dommedagsprofetier. Ingen ga tydeligere uttrykk for denne lettvinte holdningen enn leder i Venstre, Trine Skei Grande, da hun i 2016 sammenlignet det grønne skiftet med å ta på seg pyjamas før leggetid. Hvor fikk jeg rett? Det sier egentlig seg selv at det å fase ut en to hundre år gammel fossil energi-infrastruktur ikke kan skje over natten, enn si smertefritt. Derfor er det ikke overraskende at “kvikk fiks”-siden i miljødebatten har vært ute av stand til å kutt i utslipp som faktisk monner, enn si gjøre noe med masseutdøingen av arter og de andre store miljøproblemene vi står overfor. De senere årene har miljøbevegelsen kommet på offensiven med argumenter som minner om dem jeg fremsetter i dette kapitlet: Omstillingen til et grønt samfunn vil ta tid og være krevende, vil innebære et større personlig ansvar for miljøet og utfordre tanken om økonomisk vekst som det endelige målet på et vellykket samfunn. Kanskje vil også begrepet “bærekraftig utvikling”, som fremdeles var svært aktuelt i 1999 og som jeg bruker mye plass på i boka, komme til heder og verdighet igjen? Om ikke annet virker dette fremdeles på sin plass: “Mye kommer til å bli dyrere enn det er i dag på grunn av grønne skatter. Vi kommer til å betale den egentlige prisen for det vi bruker, ikke bare hva det koster å lage produktet men også det det koster å bli kvitt det. Vi kommer til å betale mer for å gjøre ting som forurenser. Kan hende vil vi som lever i det rike nord reise mindre med fly, spise mindre kjøtt og godter og eie færre tekniske hjelpemidler.” Hva er fremdeles uavklart? Vi er så vidt igang med omstillingen til et bærekraftig samfunn, så det meste er åpenbart uavklart. Men det viktigste enkeltspørsmålet i et lengre perspektiv blir for meg (både i 1999 og idag) dette: Skjønner vi egentlig hva som vil kreves av oss etter at det grønne skiftet er gjennomført? Som jeg skriver i boka: “Det er ikke nok å bli litt flinkere til å ta vare på naturen. Skal vi overleve på lang sikt må vi bli 100% flinke. Selv en liten negativ utvikling kan på noen hundre år bli en katastrofe. […] Det er ikke nok å kutte befolkningsveksten til en tusendel av dagens takt. Befolkningen vil fordoble seg på 50 000 år. Det er lenge for oss som lever idag, men for menneskearten er det kort tid.” Nok en gang bruker jeg befolkningsvekst, men med tanke på at den er i ferd med å flate ut er det kanskje et dårlig eksempel. I den svært interessante bloggposten Exponential Economist Meets Finite Physicist velger fysikeren Tom Murphy isteden å se på energiforbruk. Det har vokst minst like lenge og raskt som Jordas befolkning, og kan fortsette å vokse selv om folketallet stabiliserer seg. I posten gjengir Murphy en samtale med en ikke navngitt økonom som kan kokes ned til følgende hovedargumenter: Økonomen mener at økonomisk vekst kan fortsette i all framtid, Murphy argumenterer med at Jorda for alle praktiske formål er et lukket fysisk system og at konstant vekst derfor vil føre til at vi støter på systemets grenser på overraskende kort tid. At that 2.3% growth rate, we would be using energy at a rate corresponding to the total solar input striking Earth in a little over 400 years. We would consume something comparable to the entire sun in 1400 years from now. By 2500 years, we would use energy at the rate of the entire Milky Way galaxy—100 billion stars! Tom Murpy, “Do the Maths” Begge sider har gode argumenter, bare så det er sagt. Menneskelig kreativitet er en mektig kraft, og det finnes mange drivere av økonomisk vekst som ikke fører til økt energiforbruk. Produktivitetsøkning og effektivisering er et eksempel, overgang fra fysiske produkter til ikke-fysiske (hei på deg, dotcom-boom) et annet. Men som Murphy påpeker finnes det nedre grenser for hvor produktiv og effektiv man kan bli, og hvor virtuell det er mulig å gjøre økonomien. Før eller siden vil all vekst føre til økt energiforbruk, noe som igjen fører til at Jorda blir overopphetet av varmeutviklingen fra aktiviteten. Termodynamikkens lover trumfer økonomiens i et lukket system – eller naturen favoriserer nullvekst om du vil. <img loading="lazy" decoding="async" width="1024" height="671" src="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Skjermbilde-2020-02-11-11.17.56-1-1024x671.png" alt="" class="wp-image-13134" srcset="https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Skjermbilde-2020-02-11-11.17.56-1-1024x671.png 1024w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Skjermbilde-2020-02-11-11.17.56-1-300x196.png 300w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Skjermbilde-2020-02-11-11.17.56-1-768x503.png 768w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Skjermbilde-2020-02-11-11.17.56-1-600x393.png 600w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Skjermbilde-2020-02-11-11.17.56-1-945x619.png 945w, https://www.newth.net/eirik/wp-content/uploads/2020/02/Skjermbilde-2020-02-11-11.17.56-1.png 1443w" sizes="auto, (max-width: 1024px) 100vw, 1024px" /> Beregnet BNP for Storbritannia gjennom nesten 800 år, her ser vi tydelig hvordan det store skiftet starter rundt 1800. Kilde: Our World In Data Tanken om nullvekst i økonomien blir sett på som eksotisk og latterlig i våre dager, men det var de facto normalen i mer enn 99% av vår eksistens. I hele fasen Homo sapiens levde som jegere og sankere sto folketallet på stedet hvil, og velstandsvekst var begrenset av hvor mye en person kunne bære med seg. Også etter jordbruksrevolusjonen vokste økonomien langsomt eller ikke i det hele tatt. Det er den industrielle revolusjon på slutten av 1700-tallet og framveksten av en globalisert markedsøkonomi som forandrer alt dette, jamfør figuren over. Siden har rask vekst vært normen i den grad at det nå er umulig tenke seg noe annet – selv når veksten butter mot grensene i vårt lukkede klode-system og begynner å true vår eksistens. Tom Murphys poeng (og mitt, om ikke like godt formulert i boka) er at dette vil stanse av seg selv her på Jorda. Det betyr imidlertid ikke at vi går tilbake til steinalderen (noe jeg også understreker i boka). Selv om veksten flater ut vil vi fremdeles sitte igjen alt vi har bygd opp av infrastruktur og teknologi, kunnskap, vitenskap og historisk erfaring. Vi vil ha full frihet til å innovere, så lenge vi sørger for etterlate naturen i nøyaktig like god tilstand som vi fant den (100% flinke, mao). Nybygging vil bli erstattet av omforming, nyskaping blir til omskaping av eksisterende ressurser. Jeg skal ikke gå nærmere inn på det her, bare nevne at dette selvsagt ikke er noen ny tanke blant økonomer. Og helt til slutt påpeke at det finnes en vei ut av vekst-dilemmaet. Så snart vi forlater vår begrensede Jord har vi et åpent univers å ekspandere i så raskt og lenge vi bare måtte ønske – i alle fall til ekspansjonsfarten når lyshastigheten. Heller ikke dette er en ny tanke. På 1970-tallet ble visjoner av enorme romkolonier sett på som et mulig svar på Romaklubbens “Grenser for vekst”-rapport. Våren 2019 ble ideen relansert av Jeff Bezos, sjefen for Amazon.com og verdens rikeste på det tidspunktet. Mens Elon Musk vil til Mars for å lage en “sikkerhetskopi” av menneskeheten, vil Jeff Bezos heller bygge romkolonier som tillater ubegrenset økonomisk vekst samtidig som Jordas økosystem skånes: Hva forteller det om de kommende 20 årene? Det er intet som tyder på at slike tanker vil få vesentlig gjennomslag i samfunn og politikk de kommende tiårene. Den politiske og økonomiske debatten domineres fremdeles av ideene om ubegrenset økonomisk vekst og full kontroll over vår egen skjebne. Dessuten: Selv om vi i det rike nord godt kan tåle å bli værende på dagens velstandsnivå, trenger de alle fleste mennesker på kloden økonomisk vekst for å få et trygt og verdig liv. Verdensøkonomien både vil og bør mangedobles før 2100, og det beste vi kan håpe på er det skjer på en mindre naturskadelig måte enn idag. Min vurdering av kapittel 7 Jeg gjør noen småfeil her og der, men de langsiktige konseptene i kapitlet er like relevante som da boka ble skrevet (hvis ikke mer). Her trekker jeg bare en prikk. Alle artiklene i serien